110 AKKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. NK) 1. 



88. Myrioplijlluiii. 1 första upplagan af Liljeblads flora kallas 

 detta släkte Hårört. i andra upplagan 'lusenblad, ehurri Hårört äfvon 

 bibeliållcs. Hartman har Kamblad, ett godt namn, hvilket dock af 

 E. Fries utbyttes mot Vattenslinga, som uppgifves förekomma i folk- 

 språket i Småland. Neuman har i artuamucn låtit Vatten- bortfalla, 

 hvilket saklöst kan ske. 



81). Hippuris. Ledgräs, som på senare tid mest användts för 

 detta släkte, flnnes hos Retzius, jämte Lergräs, för den form, som 

 fordom u])])togs som egen art under namnet //. maritima., och som 

 först beskrefs från Finland. Liljeblad hade Hästsvans och Vattengran, 

 och det förra af dessa namn användes af Hartman, tills E. Fries 

 u])ptog Ledgräs såsom släktnamn. Han anför sedermera (Kritisk ordb.) 

 äfven Ledkrans, men af prioi'itetshänsyn torde Ledgräs böra föredragas. 

 Lilja bar Vattenspira. • 



90. Epilohuuu. Egendomligt är att E. aiigustifolium upptages 

 under oriktiga latinska namn af Franck och andra af de äldre för- 

 fattarne. Att han med -^Lysimachia purj)urea spicata major (C' 

 minor, Videgräs med i)urpurblomma, Aldermjölk, Råbockegräs» menar 

 arten ifråga, därom kan ej råda tvifvel, men L. spicata purpurea 

 är egentligen Lythrum, såsom inses af synonymerna i Linnés Fl. svecica 

 och i Casp, Bauhini Pinax. Måhända liar Franck därför tillagt major, 

 men hvad är då minor? Tillandz upptager en L. angnstifolia, sili- 

 (.juosa minima fl. alb. såsom Rebeckegräs hvilket möjligen kan vara 

 skrif- eller tryckfel för Råbockegräs, men kanske äfven kan syfta 

 därpå att arten ifråga växer vid källor. Hos Rudbeck upptagas Vide- 

 gräs, Aldermjölk och Råbockegräs såsom namn för L. silic/uosa major 

 purpurea, och de båda sista svenska namnen jämte Stort Videgräs 

 med skidor och Allemärke finnas hos Bromelius för L. siliquosa, med 

 citat af Rudbecks latinska namn. Men dessa namn, som anföras 

 såsom synonyma med L. siliquosa. I hos Tabernfemontanus och 

 med Z/. siliquosa hirsuta magno ßore hos Casp. Bauhinus, afse, enligt 

 Linnés Fl. svecica och af bildningen hos Tabernsemontanus, egentligen E. 

 hirsutum. Alla dessa förväxlingar synas bero därpå, att E. angusti- 

 folium, så vidt jag kunnat finna, saknas hos sistnämnde författare, 

 så mycket egendomligare som Casp. Bauhinus har den i sin Pinax 

 under namnen L. Chamcenerion dicta latifolia och angustifolia, 

 hvilket också anföres af Linné i Fl. svecica. Franck och Bromelius, 

 som i allmänhet följf Tabernsemontanus, synas därföre hafva upptagit 

 en annan af hans arter och låtit denna erhålla de svenska namnen 

 på E. angustifolium. Linder har icke Aldermjölk såsom svenskt namn, 

 utan i dess ställe Elgemjölk. Da E. Fries anför, att Retzius för denna 

 växt upptager femton namn, torde böra anmärkas, att Linné har lika 

 många, och att de af Retzius anförda äro desamma som Linnés, med 

 undantag däraf, att det lapska namnet är uteslutet och Brändegräs i 

 stället tillagdt. Liljeblad har i de båda första upplagorna af sin flora 

 Mjölke såsom släktnamn, i den efter hans död utgifna tredje upplagan 

 ersattes detta med Mjölkört, medan Hartman återupptager Mjölke, 

 tills E. Fries införde Dunöi-t. Härvid är dock att märka, att Fries 

 i fråga om detta namn tillfogar: »riktigare Duntraf (= skida med dun 



