A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMX. 3. Ill 



i likhet med Oenothera Gulltraf, (Jliauurnerion Hiimnelstraf)». Dä 

 Dunört är ett ganska obestäiudt namn, medan Duntraf däix'uiot är 

 särdeles betecknande, har jag ansett riktigast att u])])taga detta, so)n 

 redan anväudts af Lilja, dock för E. angustifoiium bibehållande 

 Krop]) och Mjölke. Själf har jag i min barndom hört denna benämnas 

 Tuppkam. 



91. Circaea. Det är icke Hartman, säsoni af p]. Fries (Bot. Utfi. 

 3) uppgifves, som först har Häxört för detta släkte, utan namnet 

 förekommer redan i tredje ujiplagan af Liljel)lads flora (jämte Sirs). 

 Emellertid tinnes ett vida äldre namn, Falkört, som (jämte Trollört) 

 förekommer hos Rudlieck. Dä likvisst Häxört nu kommit i bruk, 

 torde det vara lämpligt att fortfarande bibehålla detsamma. Hvad 

 ai-tnamnen angår, användes för de båda vanligaste arterna af Liljeblad 

 Gul och Hvit, af Gosselman Luden och Glatt, af Nyman Stor och Liten. 



92. Trapa. Franck har Vatteutistel och Vattennötter såsom 

 svenska namn, Linné har Vattennöt, hvarjämte Sjönötter af honom 

 anföres såsom provinsnamnet i Östergötland. Sistnämnda namn a)i- 

 vändes af Hoffberg samt i första ui)plagan af Liljeblads flora (i andra 

 och tredje kallas växten Sjötrapa!). Hartman och E. Fries samt 

 senare förf. hafva Sjönöt. 



93. Lythrnin. Uppfattades af de äldre författarne såsom hörande 

 till samma släkte som Lysimacliia och kallades därför Videört och 

 Pilört. Fackelros är nybildadt af Liljeblad, Retzius har Fackelblomma, 

 Hartman Fackelblomster. 



94. Daphne. Franck har följande namn: Källarhåls, Källarhals- 

 bär. Svensk Källarhåls och Tived. Linder har jämte Källarhåls äfven 

 Tiurbast, Tistbast och Purgerlagerbär. Linné upptager Källarhåls så- 

 som svenskt namn och har dessutom Tistbast, Tiurbast, Kivitbast och 

 Tivelbast. Hoölierg skrifver Tiiljast, Liljeblad omnämner i första upp- 

 lagan af sin flora, att växten i Småland kallas Tibast-buske, Retzius 

 har bl. a. Tibast. Enligt E. Fries borde namnet egentligen skrifvas 

 Tirsbast. 



95. Tiola. Linné och andra af de äldre författarne kallade V. 

 odorata Äkta Viol (»Äkta Fioler»). Quensel i Sv. Bot. (1802) är den 

 äldsta förf., hos hvilken jag funnit Luktviol, som äfven återkommer 

 hos Retzius samt i tredje uppl. af Liljeblads flora. 



96. Helianthemum. Enligt E. Fries kallas detta släkte hos 

 Harpestreng Solblomma, som väl endast är öfversättning af det latinska 

 Flos solis. Franck har Gyllen Solblomma och Lille Gyllengroört, till 

 skillnad från Solidago (» Virga aurea-»), som både hos honom och 

 Tillandz äfven kallas Gyllengroört. Hos Rudbeck finnes Gyllenört för 

 Cistus, med Gyllen-groört, Gyllen Solblomma för C. repens ß. hit. 

 och Ölands Gyllenört för Cistus celandicus. Bromelius upptager för 

 Cistus Fläckig Gyllengroört eller Solvända, det första ställe, där jag 

 sett sistnämnda namn användt. 



97. Myricaria. Kallades af Liljeblad Indalsris, emedan den först 

 upptäckts vid Indalselfven, och af Hartman Strandljung, tills E. Fries 

 införde det efter norskan nybildade Klådiis. Det af Hartman an- 

 vända namnet omnäranes ingenstädes af Fries. Den af Tillandz af- 



