112 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



bildade Myrica (p. 142) kan väl ej vara aimat au Ifruga varande växt, 

 medau textens Myrica septentrionalium pumila palustris, Pors, Kärr- 

 pors, afser Mi/rica gale. 



08. Hypericum. Hos Linder finnas tva arter upptagna: »//. caiile 

 rotimdo, S. Johans gräs det rätta, med rund stjälk» och »i/., Ascyron 

 dictum, canle qaadrangido, Oäkta S. Johans gräs, med fyrkantig 

 stjälk). Redan Bromelius har dessa båda arter, ehuru den senare 

 föres till ett annat släkte Ascyron. För den förra, som afser H. 

 perforatum, har äfven Linné Johannisört, medan han för H. <jua- 

 dranguhim anför Mansblod såsom dess namn i ()sterbotten (0-bot/mis 

 Mansblod), icke i Östergötland såsom Wahlenberg uppger i Fl. svecica 

 (0-gothis Mannablod), såvida ej namnet skulle förekomma på båda 

 hållen eller ett tryckfel i Linnés Fl. sv. föreligga. 



99. Malva, Lavatera och Althaea. Det är svårt att förstå, huru 

 E. Fries kunnat föra Stockros till Lavatera, såsom sker både i Bot. 

 Utfl., 3. och i Kritisk ordbok. På förra stället heter det: ^i-Lavatera, 

 Stockros, f. Flkspr. Tilh.yy Tillandz har Ståckroser, Vinterroser, 

 Bonderoser för Malva hortensis fl. albo, ruhr. simpl. midtiplic. Men 

 Malva hortensis är enligt Linnés Species plantarum synonym med 

 Alcea rosea L. (Althaea), och detsamma framgår af afbildningarna och 

 synonymerna hos Tabernsemontanus. Franck upptager ?>Malva hortensis 

 arhorea, M. romana, M. hört. rosea. Romersk Kattost, Höstkattost, 

 Vinterrosa, Bonderoser», och Rudbeck har en mängd varieteter af 

 M. hortensis, hvilkas gemensamma svenska namn är Bonderoser. 

 Bondros synes följaktligen vara ett äldre namn än Stockros; det se- 

 nare återkommer hos Hofifberg och Liljeblad, likaledes för Alcea 

 rosea. Ingen af de båda sistnämnde författarne har något svenskt 

 namn på Lavatera, ej heller Retzius eller Wahlenbei'g; och Hartman 

 har det icke, förrän E. Fries i Bot. Utfl., 3, upptagit Stockros för detta 

 släkte. I »Kritisk ordbok» säger E. Fries vid Stockros: »Den ur- 

 sprungliga och inhemska är släktet Lavatera .... I trädgårdsspråket 

 föres namnet äfven till en storblommig art af släktet Alcea, A. rosea L.» 



Om sålunda Stockros redan af Tillandz, Hoffberg och Liljeblad 

 fördes till samma växt, Althaa rosea, som nu afses med detta namn, så 

 är det väl möjligt, att bruket i folkspråket, hvai-på Fries stöder sig, 

 varit vacklande. Ty Lilja kallar i sin flora öfver Sveriges odlade 

 växter (1839) Lavatera för Stockros, medan Althaea rosea går under 

 namnet Stångros. I Skånes flora (1870) får däremot Althcea heta 

 Stockros, medan Lavatera kallas Popjielros. — Malva Alcea kallas hos 

 Franck Höstkattost, Simonsört, Sigraarsört, hvilket sistnämnda äfven 

 återkommer hos Rudbeck, påtagligen efter det tyska »Sigmarswurz». 



100. Titis. Hos de äldre förf. hette Vitis Vinträd. Vinranka har 

 jag sett först i Liljas flora öfver odlade växter (1839), men det finnes möj- 

 ligen långt förut. Stagnelius talar om ranker (Fries, Krit. ordb. s. 140). 



101. Rhaiiiiuis. Till de af E. Fries anförda namnen för Rh. 

 Frangula må fogas Svart Alträd hos Rudbeck (öfversättning af Alnus 

 nigra). Bromelius har icke Tröske, såsom af Fries uppgifves, utan 

 Trosketräd (»Hinc nostratibus Tråskebark diciturf)); det förra före- 

 kommer först hos Linné, såsom provinsnamn i Skåne. 



