A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 115 



ett tartariskt ord. Da här emellertid är fråga om svenska namn, 

 torde detta lika litet som Rohinia kunna anses lämpligt, utan torde 

 det vara riktigare att använda Ärtbuskc såsom släktnamn för Cara- 

 i/ana och Ärtträd för Bobinia. Linné har Artträd för den senare i 

 sitt tal om Jordens tillväxt. 



112. Astrag-alus och Oxytropis. Arterna af dessa båda släkten, 

 som förr förenades, torde äfven fortfarande af allmänheten uppfattas 

 säsom hörande till ett och samma. Här föreligger sålunda samma 

 förhållande som i fråga om Carduus och Cirsium, och jag har där- 

 för icke funnit anledning att ändra de sedan gammalt i förening med 

 Kloärt bildade namnen. A. orohoides kallades af Wahlberg Gökmat- 

 lik Kloärt, syftande på habituell likhet med Orobus, hvars alla arter 

 hos honom hafva SNenska namn i förening med Gökmat. Då emeller- 

 tid någon närmare likhet väl endast är för handen med O. niger, har 

 jag med afseende häi-pa föreslagit Vippkloärt. 



113. Onobrychis. Genom landtbrukslitteraturen har Esparsett 

 tVir denna växt blifvit så vanligt, att det trots sitt främmande ursprung 

 måste användas. Det af Liljeblad nybildade namnet Helghö är, så- 

 som redan E. Fries påpekat, en öfversättning af det franska »Saint 

 foin». Esparsett omnämnes i tredje upplagan af Liljeblads flora och 

 användes af Wahlberg i hans arbete öfver de svenska foderväxterna. 



114. Oriiithopns. E. Fiies har för detta släkte det nybildade 

 namnet Klovicka, hvilket i analogi med Vicker — hos Fries Vicka — här 

 skrifves Klovicker. 



115. Lotus. Hvarken Gigelsärt, som E. Fries föreslagit (men som 

 ja äfven användes för Lathyrus pratensis), eller Gulhane (af Linné upp- 

 gifvet såsom provinsnamn från Jämtland), som användes af Lilja, har 

 lyckats uttränga det sedan 17:de århundradet i hela landet vanliga och all- 

 mänt använda namnet Käringtand, hvarföre detta utan tvifvel bör bibehållas. 



116. Authyllis. Uppgiften hos E. Fries (Bot. Utfl. 3, och Kri- 

 tisk ordbok), att A. Vulneraria från äldsta tider kallats Getväppling 

 är icke liktig. Franck och Tillandz, som af honom citeras, hafva 

 Getväppling för Cytisus, hvarmed dock icke afses Authyllis. I första 

 upplagan af Speculum står Cytisus, Getväppling, i den andra tillfogas 

 äfven Geteklefver, som är intressant nog, såsom jämte Hareklefver och 

 Välluktande Kleffwer (Melilofus) de äldsta namn, däri Klefver (Klöfver) 

 mig veterligen användes för någon ärtväxt. Tillandz har Getväppling 

 för hvad han kallar Cytisus celandica, och redan häraf blir tydligt, 

 att det ej kan vara fråga om Authyllis. Geteklefver hos Franck är 

 påtagligen öfversättning af det tyska Geissklee hos Taberngemontanus, 

 där det tillägges olika under Cytisus upptagna leguminoser med tre- 

 fingrade blad. Det är därföre svårt att veta, hvilken växt, som af 

 Franck och Tillandz afses. Möjligen är det fråga om Potentilla fru- 

 ticosa, ty Linné anför (Fl. svec. ed. 2.) bland dennas synonymer 

 ^Cistus hirsutus, flore lutea, Rudb. hört. 35». Cistus är här skrif- 

 eller tryckfel för Cytisus, ty på anfördt ställe hos Rudbeck heter det 

 ■»Cytisus hirsutus ß. lut., Guul Geteväpling ludin från Öland». De 

 öfversta bladen hos Potentilla fruticosa äro ju enpariga och därigenom 

 skenbart trefingrade. 



