A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 117 



119. Trifolium. Såsom redan i första delen af detta arbete 

 anföres (Sv. Växtnamn 1, sid. 68), är Klöfver ett för släktet relativt 

 sent upptaget namn; det ursprungliga var Väppling. Men för andra 

 ärtväxter finnes Klöfver hos Franck, ehuru med något olika stafning, 

 exempelvis »Geteklefwer» (Ci/tisus), »Wälluchtand Kleffwer» {Melilotus); 

 den senare skrifves hos Rudbeck ->Welucktande Klöfver». En klöfver- 

 art har dock äfven hos Franck namn på -kleffwer, nämligen T. ar- 

 rensf, ;>Harefoot, Harewäplingh, Harekleö'wer>, som dock u])ptages under 

 Lagopus (med T. arvense spicatum såsom synonym). Detta i andra 

 upplagan, i den första saknas sistnämnda svenska namn. Hos Hoff- 

 berg finnes Klöfver jämte Rödväppling för T. pratense. Franck har 

 Smultrongräs för T. fragiferum. 



120. Greuista. Såsom redan E. Fries påpekat (Bot. Utfl. ?>), 

 kallas detta släkte Gensel och Geil af Franck, hvarefter Fries till- 

 fogar: »Om Prengräs Retz. tillhör folkspråket är mig obekant». Detta 

 Prengräs förekommer emellertid redan hos Rudbeck, hvars arbete, 

 såsom vi sett, var för Fries obekant. Rudbeck har dessutom Gersel 

 och Gril, möjligen skrif- eller tryckfel af de Franckska namnen. Ginst 

 förekommer först hos Hoffberg för G. tinctoria och användes sedan 

 såsom släktnamn af Liljeblad. 



121. Ulex. Hartmans namn Gultörne, som äfven användes af 

 Lilja, har visserligen prioritet, men det af E. Fries föreslagna i\rt- 

 törne är onekligen bättre. Gultörne omnämnes ej af Fries i Kritisk 

 ordbok. Ett ännu äldre namn är Liljas Tagg-ginst, sedermera af Fries 

 användt iöv Genista germanica. 



122. Cytisiis. Rudbeck upptager lyLabmmum niajus^ Rönträ det 

 större» och »i. minns, B. det mindre», men hvilka arter, som härmed 

 afses, är ovisst. Bönträd skulle sålunda kunna sägas vara ett för 

 detta släkte föreslaget äldre namn. Torén har Getklöfver. 



123. Pyrus. Franck har Päronträd, Rudbeck enbart Päron, lika- 

 så Linné, som dock kallar P. communis Vildpäron (»Will-päron»). På 

 samma sätt hår Rudbeck Äpplen, medan Franck har Äppleträd och 

 Apel (»Apall»), Linné Sur-Appel. Språket är vacklande vid frågan 

 om fruktens namn skall identifieras med hela växtens. Man säger t. 

 ex. Äppleblommor, men talar å andra sidan om att Äppleträden 

 blomma. Retzius skrifver å ena sidan Vildpäron, Skogspäron, Sten- 

 päron, å den andra Vildappel, Skogsappel. 



124. Sorbus. De äldre förf. skrifva Oxel och Hoxel för S. suecica. 

 Linné anför vid S. Aucuparia yiSaecis Runn, Gotliis Rönn». 



125. Pruuns. Bigarråer skrefvos hos äldre förf. (Hoffberg, Lilje- 

 blad) Bigaronger. 



126. San^uisorba. E. Fries upptager (Bot. Utfi. 3) såsom släkt- 

 namn för Sangnisorba Blodstilla, för Poteriutn Pirapinell och åberopar 

 i båda fallen Franck. Denne har för :>PünpineUa italica major & 

 nnnov, Sanguisorba», som afser båda arterna, Välskt Pimpenellgräs 

 (= Pimpinellört), Bloddroppegräs, Blodstilla, medan Tillandz endast 

 anför de l)åda första namnen. De båda andra af Franck upptagna 

 Pimpinella tnajor och P. minor äro umbellater och kallas Stort 

 och Litet Pimpenellgräs. Hofi'berg kallar Poterium Sanguisorba 



