118 ARKIV FÖR BOTAISIK. BAND 2. X:0 1. 



Pirapernella, »läf^ges på rödt vin och sallat, däraf sinakeu förbättras . 

 S. officinalis kallas af Retzius Trädgårds Pitnpiuella, af Liljeblad 

 Blodtöppa och Blodtoppsört, medan han för S. minor {PoU'rinin) 

 har Piniperncll, hvillcet skrifsätt äfven användes i tyska arbeten. 



127. Sib)»rtl(lia. Namnet Trefingerört, som för detta släkte före- 

 slagits af E. Fries, torde icke kunna anses lämpligt, då ju arter med 

 trefingrade blad äfven föi*ekomma inom Fingerörtsläktet (Potentilla), 

 af h vilka P. norvegica redan af Liljeblad kallats just Trefingerört. 

 Jag har därför föreslagit Fjällklöfver, som ju äfven syftar därpå att 

 bladen äro trefingrade, i analogi med Vattenklöfver. 



128. Poteutilla. För P. rupestris, som hittills saknat lämpligt 

 namn, da Nymans Klippara är obegripligt samt Krok & Almquists 

 Klipptok icke kan sägas vara passande, enär någon närmare likhet 

 med Tok ej är för handen, har jag föreslagit Trollsmultron. Namnet 

 syftar därpå, att blommornas likhet med smultronens sa tillvida är 

 bedräglig som frukterna ej äro ätliga. 



120. Geum, Egendomligt nog har endast G. nrhanum ett all- 

 mänt auvändt svenskt namn, nämligen Nejlikrot, som finnes redan 

 hos Franck och följande författare, dock väl ursprungligen härstam- 

 mande frän apotekens .yCaryoj^hyllata radix». Den kallas äfven 

 Benedictrot liksom G. rivale. Af de för den senare anförda manga 

 provinsnamnen är nästan endast det af Linné omnämnda Humleblomster 

 (från Dalarne) i skriftspråket användbart. Liljeblad hade i första 

 upplagan af sin flora släktnamnet Puppor jämte Nejlikrot, i den andra 

 ersattes det förra namnet af Kummer, som enligt E. Fries (l>ot. Utfl. 

 3, Kritisk ordbok) egentligen afser löfträdens blomhängen. Dock upi)- 

 ger Liljeblad i andra upplagan af sin flora, att Fårkummer i Smaland 

 användes för G. rivale. Mig synes att Humleblomster hade varit att 

 föredraga, och i alla händelser är det ju ingen anledning att för den 

 »systematiska följdriktighetens;, skull förändra namnet på G. ni-Oanxm 

 till Nejlikkummer. Da Fårkummer emellertid i de floristiska arbetena 

 kommit allmänt i bruk, måste det nog af opportunitötshänsyu bibe- 

 hållas, ehuru jag här äfven ujiptagit Humleblomster. 



130. Rubus. Att försöka gifva svenska namn på det stora antal 

 arter, hvaruti Linnés B. fruticosus af senare botanister blifvit delad, är 

 alldeles lönlöst, på grund af det växlande sätt, hvarpå desamma ai 

 olika förf. begränsas. Neuman upptager sålunda mellan 30 och 40 

 arter med en stor mängd varieteter. Eget är att Linné såsom svenskt 

 namn på anförda art har Brombär. medan Björnbär anföres såsom 

 provinsnamnet i Bohuslän. Namnen Åkerbär och Hjortron förekomm.i 

 redan hos Franck under formen Akerbärris och Hjortronris, dock ick«- 

 1638 såsom af Nyman uppgifves, utan först i andra upplagan (1659). 



131. Rosa. Liksom i fråga om Rubns kan man ej heller tänka 

 på att gifva svenska namn ät de många arter och underarter, i hvilka 

 släktet Rosa numei-a delas. Jag har därföre här endast upptagit de 

 arter, som i nionde upplagan af Krok och Almquists flora äro för- 

 sedda med svenska namn och hvilka i alla fall torde vara de viktigaste. 



132. Saxifraga. Stenbräcka är ett frän äldsta tider vanligt namn 

 för »S. (/ramdata, hvarföre det ej bör uiulertryckas till förmån för 



