I 



A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 127 



R, jyalnstns cnir/ustioribus foUi^ minimus [= Ii. reptans L.], 

 Aldra smerste [smärtaste?, minsta] smalbladade Ältegräs. 



Yid de flesta af dessa anföres äfven Hanefot, hvilket, susom öfver- 

 satt från tyskan, här icke hav något intresse och därför utelämnats. 

 Hvad Bromelius menar med »R. arvfusis parvus folio trifido, C. J3. 

 )noittanus minimus unißorus rioster, Enhloinmat lilla Bergshanefot^ 

 vet jag ej. Emellertid synes af det anförda, att Smörblomster af 

 Bromelius användes för fem olika arter (R. acer, repens, bulhosus, 

 sceleratus och den förmodade auricoiniis), hvilka alla återkomma hos 

 Linder, som äfven såsom Smörblomster upptager R. unißorus folio 

 trifido. Äfven Rudbeck upptager många olika arter Smörblomster 

 (vilda och odlade). Hos Franck förekommer i första upplagan Smör- 

 blomster för Ranunculus pratensis, som därjämte kallas Solögon, men 

 denna art saknas i andra upplagan, där tvenne andra arter förekomma 

 såsom Hanefot. Smür])lomster (nu vanligen Smörblomma) för Ranun- 

 culus har följaktligen gamla anor och bör icke förkastas, äfven om 

 namnet någon gång skulle tilläggas annan växt. E. Fries använde 

 såsom bekant, enligt bruket i V. Sverige, Smörblomma för Maskrosen, 

 men detta har icke vunnit efterföljd. 



Frånser man R. Ficaria, som har själfstäudigt namn, så har 

 med undantag för de helbladiga arterna, hvilka lämpligast torde be- 

 tecknas i förening med -öga, alla öfriga gulblommiga arter här upptagits 

 såsom Smörblommor, hvaremot Ranunkel fått ingå i de båda icke gul- 

 blommiga arternas namn. Hvad det här föreslagna namnet Jordsmör- 

 biorama för R. hyperhoreus beträfiar, så syftar det på växtsättet. 

 »Denna arten synes hålla sig i jorden och vid densamma, så att blott 

 den ofullkomligaste blomning kan bildas; dä däremot den onekligen 

 nära förvandta R. nivalis liksom skyndar från jorden, för att på det 

 mest fria sätt i luften utveckla en sa stor och fullkomlig blomma som 

 någon i släktet» (Wg i Sv. Bot.). Liljeblads namn Yfver-Ranuukel 

 är icke användbart, det är väl en återklang från Rudbecks Atlantica, 

 där Hyperboreerna kallas Yfverborne. Det af Neuman anförda Kryp- 

 ranunkel är förut af Liljeblad användt för R. reptans, af Krok och 

 Almquist i sjätte och sjunde upplagorna af deras flora för R. repens. 



162. Batrachiniii. Linné har för Ranunculus aquatilis |i> Alnate 

 såsom brukligt vid Dalarö? 0>Dahleröe)isihus»), hvilket E. Fries torde 

 hafva förbisett, då han (Bot. Utö. 3) anför Retzius såsom källa för 

 detta namn. Hos de äldre författarne kallades de med flytande blad 

 försedda arterna Vatten-Lefverört, pä grund af bladens (visserligen 

 aflägsna) likhet med Blåsippans, som äfven benämndes Lefverört, 

 i enlighet hvarmed Batrachium hos dem stundom kallades Hepatica 

 aquatica. 



163. Pulsatilla. Detta släkte skiljes ju numera oftast från Aiie- 

 mone, men det finnes ingen anledning att därför förändra de af Linné 

 gifna artnamnen Backsippa, Mosippa och Fältsippa. Dessa böra tvärt- 

 om förblifva oförändrade, liksom ji; arterna af släktet Carduus fort- 

 farande hafva namn i förening med -tistel, ehuru de ej föras till 

 Tistelsläktet {Cirsium). Däremot kan man ju gärna i släktnamnet 

 låta ingå det af Fries föreslagna Vippa. 



