A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 131 



kraut, dieweil es den Hünern und Vögeln ein angenehme Speiss ist», 

 Säger Tabernpemontanus. 



Att allmänheten icke skiljer mellan sådana släkten som Malacldum, 

 Stellaria, Cerastium m. fl. är naturligt, och liksom man använder 

 sammansättningar med Tistel för släktena Carduus, Cirsium, Echi- 

 nops och Sonchus, kunna artnamnen för de ifrågavarande släktena, 

 såsom redan hos Krok & Almquist skett, gärna bildas i förening med 

 Arv. Dock bör Stjäi-nblomma rimligtvis bibehållas för de arter af 

 Stellaria, hvilkas blommor äro mera fi-amträdande. 



178. Sagina. Hartmans släktnamn Smånarv, som äfven användes 

 af Lilja, har prioritet framför Hönsbet, som användes af E. Fries. 

 Då denne (Bot. Utfl. 3) anför Franck och Tillandz till stöd för namnet, 

 så är detta icke riktigt, enär den växt, som af den förre därmed af- 

 ses, såsom ofvan visats är Stellai^ia inedia, medan den senare placerat 

 namnet vid Alsine corniculata, som antagligen afser Cerastium. Det 

 är väl knappast antagligt, att det äldre språket skulle hafva särskildt 

 namn för Sagina. 



179. Spergula. Kallas af Rudbeck Knoppegräs, hvartill Bromelius 

 fogar Skorf och Miölckökia. Linné anför såsom svenskt namn för <S. 

 arvensis Fryle och såsom provinsnamn Skorf och Nägde. Fryle an- 

 vändes af Hoffberg samt upptages jämte Spergel såsom släktnamn i 

 första och andra upplagan af Liljeblads flora, medan den tredje har 

 Spergel ensamt. Wahlenberg anför Knutarv, Fryle, Nejde m. fl. Hart- 

 man har Spergel i 5:te upplagan af sin flora, och samma namn an- 

 vändes af E. Fries o. s. v. Men hos Nyman återkommer Fryle, med 

 artnamnen Akerfryle och Bergfryle. Namnet Spergel har emellertid 

 genom landtbrukarne och landtbrukslitteraturen fått en så allmän ut- 

 bredning, att det trots sitt främmande ursprung obetingadt bör föredragas, 

 i all synnerhet sedan E. Fries fört Fryle till Luzula. Om detta 

 verkligen var riktigt, ma ifrågasättas. Linné, Wahlenberg, Wahlberg 

 och andra författare före Fries anföra Fryle endast för Spergula 

 arvensis. 



180. Spergiilaria. Kallades af Hartman Fjällarve, hvilket af 

 Fries ändrades till Fjällnarv, namn som numei-a blifva vilseledande, 

 sedan man äfven skrifver det forna Fjell såsom Fjäll. Jag har där- 

 före föreslagit nya namn i förening med -narv och kallat den van- 

 ligaste arten Rödnarv. Antagligen afses denna med ;>Alsine minima 

 oblongifolia Rudb. Fl. purpiireo nostra, Lilla smalbladade Hönse- 

 gräs med purpurblomma» hos Bromelius. 



181. Herniaria. Hette hos äldre förf. till och med Hartman 

 (5:te uppl.) Väggräs, Vägört (Liljeblad), hvilket af E. Fries ersattes 

 med Knytling. 



182. Scleranthus. Redan hos Franck förekommer Knaflegräs, 

 Mindre Väggräs för Polygonum minus alterum, men af Tillandz 

 föres det till ■>Polygoymm Herniaria dietary. Rudbeck har Knaioel 

 såsom latinskt namn dels för Knutgräs, dels, Knawel maj. fl. picrp. 

 s. polygonon, för Väg-gräs, hvarmed väl afses någon Polygonum. 

 Bromelius har Fröfylla, Knaflegräs och Knutegräs för y>Polygonum 

 {Germ. Knawel, . . .)■». I Hoffbergs flora kallas S. perennis Knafvel, 



