136 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



namnet Vresalin, bvilket icke vållat någon svårighet, ehuru Neuraan 

 onödigtvis velat ersätta det med Ölaudsalm. U. i/iontana kallas af 

 Lilja Vanlig Alm, i 3:dje upi)l. af Liljeblads flora samt af Gosselmair 

 och E. Fries Allmän Alm, al" Nyman först Bergalm sedan Vanlig Alm, 

 af Laurell Skogsalm. Bergalm och Skogsalin lämpa sig mindre väl 

 för förekomsterna i Skåne, hvarföre Vanlig Alm af de hittills brukliga 

 namnen torde vara att föredraga. U. campestrU kallas af Nyman 

 Slättalm, af Lilja Småbladig Alm, af K. Fries Korkalm, af l^aurell 

 Fältalm. Då arten icke växer i)å egentliga slätter och ej heller på 

 fält samt korkbildning icke är mera betecknande för densamma än 

 för öfriga arter, är intet af de tre namnen (Slättalm, Fiiltalm och, 

 Korkalm) att anse såsom lämpligt, och det är väl med anledning här- 

 af, som Neuman föreslagit AUéalm, bvilket dock icke lämpar sig för dess 

 förekomst hos oss i vildt tillstånd, som ju i första rummet måste 

 afses. Småbladig Alm är onekligen något bättre, ehuru bladen i och. 

 för sig icke äro små. Då arten af Ahlquist (K. Vet. Akad. HandL 

 1821) uppgifves förekomma i Ölands lundar, torde Luudalm kunna 

 anses såsom ett icke olämpligt namn, äfven om växten också finnes 

 på löfängar. 



195. Fajjfus. Franck och Rudbeck skrifva Böök, Linné skrifver 

 Bök, och först hos Hoffberg förekommer Bok. 



196. Carpiuus. Det svenska namnet skrefs af Linné och följande 

 författare Afvenbok (»Afvenbök»). E. Fries förordade (Bot. Utö. 3) 

 Annbok, som sedermera i den botaniska litteraturen blifvit tämligen, 

 vanligt. 



197. Betula. Det af V. Svensson (Flora öfver Sveriges kultur- 

 växter, Stockholm 1893) använda Lägbjörk för B. humilis torde 

 kunna anses godt. På tyska kallas arten Strauchbirk. 



198. Aluus. I fråga om Ålder, synes detta namn hafva förts 

 såväl till A. ghitinosa som till A. incana. I andra upplagan af 

 Francks arbete, där båda arterna äro upptagna, kallas Alnus nigra 

 vulgaris Al, Alträd, Ålder, medan >^Alnus alba (crescit in Ostrogotliia 

 & Smolandia)» kallas llvit Arre. Tillandz har för den senare Hvit 

 AI. Linné upptager för Betitla Alnus Al och såsom provinsnamnet 

 i Helsingland Ålder, medan det om [i heter »Gothis Arre». Äfven 

 Retzius har Ålder såsom ett af namnen för A. glutinosa. Däremot 

 upptager Wahlenberg Alder såsom det norrländska namnet på A. in- 

 cana, undei det att E. Fries för det till A. glutinosa. Det torde 

 därför vara bäst att låta detta namn falla. Eget är att Fries ingen- 

 städes omnämner det nu vanliga, af Liljeblad nybildade Klibbal. Denna 

 kallas äfven (irönal (Wg, Fr.) eller Svartal ((ioss.) o. s. v. 



199. Myrica. Franck har Kärrpors, Rudbeck (iretpors och 

 Svensk Myrten, Bromelius äfven Svensk Vildmyrten, Myrpors, 

 Mossepors. 



200. Salix. S. arhuscula kallades af Liljeblad Buskpil, som ju 

 icke innebär något för denna art särskildt betecknande. Nymans namn 

 Småträdspil säger för litet, och har jag i stället föreslagit Dvärgträds- 

 vide. y>Refevt 'pulchre. arborem, quamvis non peJalis», säger Linné. 

 Neuman använder Risvide, som dock redan af E. Fries tillagts S^ 



