142 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



förtjäuar att bibehållas. Linnés svenska namn (Rump-ull) är 

 oanvändbart. 



227. Schoemis. Det är väl misskrifning, då E. Fries (Bot. Utfl. 

 3) uppger Retzius såsom auktor till Knappag, ty namnet är redan af 

 Linné gifvet åt *S. nigricans. Retzius har enbart Ag (Agh) såsom 

 släktnamn. 



228. Cjperus. Cypergräs, användt af Liljeblad och accepteradt 

 af E. Fries, kan ej sägas vara vidare lämpligt för arten i fråga. I 

 dess ställe har jag såsom släktnamn föreslagit Skärmag, syftande på 

 de långa hylsbladen, och för den svenska arten användt det af Krok 

 och Almquist föreslagna Dvärgag. 



229. Cobresia. När E. Fries gaf namnet Säfstarr åt detta släkte, 

 hvars latinska namn han fullt riktigt skrifver med C, har han antag- 

 ligen förbisett, att Linné redan hade samma namn för Carex dioica. 

 Då emellertid Fries' förslag vunnit åtskillig efterföljd (dock hvarken 

 hos Nyman eller Neuman), torde namnet gärna kunna bibehållas för 

 Cobresia, under det att för Carex dioica användes det af Liljeblad 

 föreslagna namnet Nålstarr. 



230. Carex. Då Linné gaf namn åt nästan alla de af honom i 

 Fl. svecica upptagna arterna, skedde detta oftast så, att de svenska 

 namnen blefvo likbetydande med de latinska, t. ex. C. leporina Har- 

 starr, C. vulpina Räfstarr, C. arenaria Sandstarr o. s. v., ett för- 

 faringssätt, som äfven senare författare ofta följt när så varit möjligt. 



231. Zea. Majs synes först i senare hälften af det adertonde 

 århundradet varit mera kändt under detta namn hos oss. Franck har 

 (2:dra uppl.) »Frumentum indicimi, Turciciwi, Indisk eller Turkisk 

 Korn^^, Rudbeck har i Hortus botanicus >/rurkisk Hvete, Säd af In- 

 dien», medan det i första delen af Campi elysii (1702) heter »Turkisk 

 hvete, som kallas Mals», antagligen det första ställe, där namnet i 

 något svenskt botaniskt arbete förekommer. Sedermera finnes det åt- 

 minstone 1769 hos B. Bergius, som nämner Majs främst (»Mais 

 eller Turkiskt Hvete*)- Hoffberg har däremot endast Turkiskt Wete», 

 hvilket namn ju oriktigt angifver växtens ursprung. I första upplagan 

 af Liljeblads flora (1792) kallas släktet Turkiskt Hvete, Mays, medan 

 vid arten endast står Mays; i andra upplagan står endast Mays så- 

 som släktnamn, medan båda namnen anföras vid arten. 



232. Setaria. Det af Linné åt *S. viridis gifna namnet Hund- 

 hirs, hvilket äfven användes af Hoffberg och Liljeblad, har sedermera 

 ersatts af andra namn. Wahlberg har sålunda Grönhirs, som äfven 

 användes af Arrhenius -och synes vara det i landtbrukslitteraturen 

 dominerande. Lilja har (1839) Borsthirs såsom släktnamn, medan 

 Hartman såsom sådant upptog Kafvelhirs, hvilket äfven accepterades 

 af E. Fries. >S. verticillata kallades af Liljeblad först (2:dra uppl.) 

 Krushirs, sedan (3:dje uppl.) Kranshirs, ett namn som äfven anföres 

 af Wahlberg och Nyman, medan Lilja (1830) har Kransgrenig Borst- 

 hirs och (1870) Sträf Borsthirs, i »normalförteckningen» ändradt till 

 Sträf(kolf)hirs. 



233. Panicnni. P. sanguinale kallades af Liljeblad Brunhirs, 

 af Retzius Blodhirs, hvilket äfven accepterats af Wahlberg, Fries och 



