■ A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 143 



Hartman, medan Nyman, samt efter honom Lilja och Xeuraan, an- 

 vända Fingerhirs, som såhinda är betydligt yngre än JJlodhirs. Linnés 

 Panicum sanguinale omfattar egentligen tva eller tre arter, som ofta 

 föras till släktet Digitaria, nämligen dels den sydeuropeiska, hos oss 

 stundom odlade Digitaria sanguinalis (L.) Scop., dels den hos oss 

 endast såsom förvildad förekommande formen, Digitaria ciliaris (Retz.) 

 KoeL, dels den i södra Sverige vilda D. humifusa L. C. Rich. Det 

 är denna senare, som afses med Panicum sanguinale hos Liljeblad 

 och Retzius, och som hos den förre kallas Brunhirs, hos den senare 

 Blodhirs, så äfven hos Wahlberg. Hartman hade såsom släktnamn 

 Akerhirs, medan E. Fries såsom sådant upptog Blodhirs. Nyman an- 

 vände Fingerhirs för D. humifusa, och Lilja har (1870) detta såsom 

 släktnamn (ehuru äfven Blodhirs anföres), i det han kallar D. humi- 

 fusa Glatt Fingerhirs, D. ciliaris Hårig Fingerhirs. För D. sangui- 

 nalis (L.) Scop. har samme författare (1839) Mannahirs, medan denna 

 art hos Svensson (Sveriges kulturväxter, 1893) och i »normalförteck- 

 ningen» upptages såsom Blodhirs. 



Såsom ofvan visats, har dock detta namn ursprungligen afsett 

 D. humifusa, för hvilken det följaktligen helst bort bibehållas, något 

 som dock numera torde möta svårigheter. Som därtill Brunhirs har 

 prioritet och dessutom är ett ganska träflande namn, kan detsamma 

 gärna användas för arten i fråga. Fingerhirs är ju ett långt yngre 

 namn, äfvenledes lämpligt, och torde kunna bibehållas för D. ciliaris, 

 som genom sitt större antal vippgrenar gör mera skäl för namnet än 

 D. humifusa, hos hvilken vippgrenarna ofta äro blott tre. Behålles 

 Blodhirs för D. sanguinalis, så erhälles följaktligen den uppställning 

 af arterna, som i Bihanget är lämnad. 



234. Phleum. Phl. B(jehmeri, som af Linné upptogs såsom 

 Phalaris phleoides (yEst quasi medium inter Phalaridea, Phlea et 

 Alopecuros')), kallades af honom Rollflen. Timotej har enligt den 

 redogörelse, som lämnas af B. Bergius (1769), sitt namn efter- 

 Timothy Hanson, ^ som vid New-York iakttagit gräsets stora värde så- 

 som foderväxt och därföre odlat detsamma, meddelande frön åt sina 

 vänner. Det kallades efter honom Timothy-Grass, kom i rop både i 

 Amerika och England, dit det öfverfördes 1763, hvarföre Bergius 

 1765 införskref frön af hvad han kallar Timothy-Gräset till Sverige. 

 Jag kan icke neka, att jag ju vardt nog flat, då jag af blomnings- 

 delarna blef varse, att detta så mycket utropade gräs intet annat var 

 än vårt allmänna Phleum pratense, som vi på svenska kalla Ang- 

 kampe.» Retzius skrifver Timothej-gräs, Wahlberg har (1835) Timo- 

 they, medan Lilja (1839) ändtligen skrifver Timotej. 



235. Hierochloa. Det af Linné gifna namnet Myskegräs för //. 

 odorata kan icke användas för H. alpina, som saknar lukt. Lilje- 

 blad, som upptäckte arten och förde den till Aira, kallade den Fjäll- 

 tåtel, som lika litet passar för växten i fråga som Fjällholck, hvar- 

 med den i 3:dje upplagan af Liljeblads flora, där den fördes till 

 Holcus, blef betecknad. Arten är ett i polartrakterna mer eller 



^ Att döma af tillnamnet torde mannen varit af svensk släkt. 



