146 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 2. N:0 1. 



afser däremot Ägrosternma (citeras dock under Lolium hos Bromelius), 

 hvaremot hans Gramen loliaceum, Svingelgräs, torde vara hithörande. 

 Se vidare under Festuca. 



241. Brachypodium. Linné kallade B. pinnatum Sparrlosta, 

 väl syftande på de under blomningen utspärrade småaxen: »Dum 

 floret, spicse a culmo horizoutaliter diseedunt, ante & post florescen- 

 tiam vero culmo apprimantur» (Fl. sv. ed. 2.). Detta namn har sedan 

 användts af Moffberg, Liljeblad, Wahlberg (jämte Backskafting) och 

 Nyman, och det finnes ju ingen anledning att förkasta det. Hartman 

 införde som släktnamn Axsvingel, E. Fries däremot Axlosta, och det 

 kan ej nekas att båda dessa namn i och för sig kunna vara goda, 

 hvilket däremot ej kan sägas om Wahlbergs Skafting (syftande på att 

 småaxen äro något skattade?) Men de äro ej bättre än Linnés Sparr- 

 losta, och då bör ju detta bibehållas. I fråga om B. silvaticum, 

 kallades denna af Liljeblad Smallosta, ett föga lämpligt namn, under 

 det att Wahlberg har Lnndskafting, Lilja Slak Axlosta och Nyman 

 Skogslosta, och kan artbeteckningen i dessa tre namn hvar för sig 

 försvaras. Linné citerar >>Gramen avenaceum. dumetorum, spica 

 simpUci, Bredbladat Skogsgräs, Låsta» hos Bromelius såsom synonymt 

 med B. pinnatum. Emellertid må härvid märkas, att arten hvarken 

 af Wahlberg eller J. E. Areschoug upptages bland Göteborgstraktens 

 växter. Månne icke Bromelius kan afse Melica nutans, som äfven 

 är ett Gramen avenaceum hos Bauhinus eller t. o. m. M. unißora, 

 som hos Scheuchzer (se Linnés Flora svecica) kallades y>Gramen ave- 

 naceum, spica simplicif) o. s. v. Att här verkligen kan vara fråga 

 om M. nutans:, synes mig äfven angifvas däraf, att denna art {»Gra- 

 men sylvaticum Jh) hos Tabernsemontanus kallas Waldgras, hvaraf 

 det svenska Skogsgräs hos Bromelius då skulle vara öfversättning. 



242. Festuca. I fråga om detta släktes svenska namn skrifver 

 E. Fries (Bot. Utfl. 3) ^i-Svingel m. Riksspråket efter Linné, men i 

 folkspråket vanligen tillagdt Bromus secalinus och ursprungligen 

 samma namn som Svemmel, Svimmel, Svindel Brom., som egent- 

 ligen tillkommer Lolium temulentum; men då Bromus secalinus 

 äfven har narkotiska egenskaper skiljas de ofta ej åt. Svingelns namn 

 härledes således egentligen af svimma». 



Redan Franck har »Svingel uti Rogen, Lösta» för Festuca gra- 

 minea altera, Rudbeck har dels, såsom förut under Lolium angifvits, 

 Svingelgräs för Gramen loliaceum, dels Svingel jämte Låsta för 

 »Gramen s. Festuca-». Svingelgräs förekommer äfven hos Bromelius 

 för Gramen festuca; seu festuca graminea glumis hirsutis C. B. 

 Den sistnämnda är Bromus secalinus (se Linné, Fl. svec), och sä är 

 nog äfven fallet med de öfriga, möjligen med undantag för Gramen 

 loliaceum. Linder har »Svindelgräs, Löxa» för »Gramen festuca;: 

 Lolium: Aegilops». Af de båda synonyma namnen Svingel och Låsta 

 synes Linné följaktligen valt det ena för Festuca, det andra för Bromus. 



243. Bromus. Sandlosta är först användt af Lilja för hvad han 

 kallade Bromopsis, omfattande B. sterilis och B. tectorum. 



243 a. Briza. Författarne före Linné ha för detta gräs {Gom- 

 men tremulum, leporinum) namnen Darregräs, Skälfvegräs. Så i båda 



