A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 149 



hvilket återigen af Bromelius uppföres såsom synonymt med dennes och 

 Kudbecks (rr. odoratmn, hvars svenska namn hos Franck skrifvas 

 Hesslebrudh, Asnebrudh, Välluktande Gräs, hos Rudbeck Hästcbrodd 

 (månne tryckfel för Hassle?), Asnebrödh, Välluktande Gräs, hos Bro- 

 melius Hästebrodd, Heslebrudd, Dufvebrodd, Välluktande Gräsamor. Men 

 de många namnen tyda på, att det måste vara fråga om ett vanligt 

 gräs, hvarför man snarare kunde gissa på Arithoxanthum. Såsom synes, 

 är det endast Bromelius, som har Gräsamur, och därmed harmonierar 

 ju, att Linné såsom namn på Hierochloa vid Göteborg anför Amurgräs. 

 Då hau dessutom upptager Amur såsom svenskt namn på Milium, 

 ville det synas, som skulle både Amur och Hässlebrodd afsett såväl 

 detta gräs som Hierochloa. Nyman uppgifver emellertid, att An- 

 thoxanthum stundom kallas Hasselbrodd, hvilket gifvetvis är samma namn. 

 Emellertid blir hela denna fråga mycket invecklad och tvifvel- 

 aktig på grund af figuren öfver Gramen jyaniculatiiin odoratum i 

 Campi elysii (1, sid. 19), ty denna kan hvarken afse Milium, — som 

 för öfrigt är afbildad där (p. 76, fig. I) såsom Gramen sylvaticum 

 panicula miliacea sparsa — Anthoxantlium eller Hierochloa, ehuru 

 Rudbeck uppräknar alla de förut anförda svenska namnen samt citerar 

 såväl Franck som Bromelius. Ej heller vågar jag uttala någon giss- 

 ning angående hvad som med figuren verkligen afses; den citeras ej 

 af Linné vid Holcus odoratus. 



256. Hydrocharis. Det är väl ej så säkert, att Bromelius, såsom 

 E. Fries antager, med »Nymphma alba minor, Lilla Näckeblad, 

 Penningeblad», afser Hydrocharis. Ty denna hette hos C. Bauhinus 

 och Tabernsemontanus N. alba minima eller Morsus Mana;, hvilka 

 namn icke upptagas hos Bromelius. Af afbildningarua hos Tabernae- 

 montanus framgår, att N. alba minor (genom tryckfel står major) 

 hos denne i alla händelser ej är Hydrocharis, som däremot är af- 

 bildad under N. alba minima. Hvad Bromelius menar, är sålunda 

 svårt att med säkerhet afgöra. 



257. Stratiotes. Linné citerar såsom hithörande Sedum aquati- 

 cum hos Franck och Rudbeck, förmodligen där-för att C. Bauhinus 1 

 sin Pinax upptager Sedum aguatile hos Dodonseus såsom synonym 

 med Aloé palustris. Frågan är blott om Sedum aguaticum hos de 

 båda förstnämnda förf., af dem kallad Vattenlök, är detsamma som S. 

 aquatile. Tillandz kallade växten Yucca palustris septentrionalium. 

 Svensk Aloe. Det må ifrågasättas, om icke Hartmans namn Vatten- 

 aloe, som af ven har prioritet, är mera betecknande än det af E. Fries 

 föreslagna Dyborre. Liljeblad kallade växten Vattusåga. 



258. Helortea. Namnet Vattenpest användes i en uppsats af 

 professor Jak. Eriksson i Svenska Trädgårdsföreningens tidskrift 1878, 

 sid. 10. Emellertid finnes det redan förut i vår litteratur, ty enligt 

 benäget meddelande af Th. Krok förekommer det i en uppsats med 

 titeln »Vattenpesten, efter Wilhelm Baer^), i tidskriften »När och fjärran» 

 1870, sid. 89. 



259. Alisma. Såsom redan E. Fries påpekat, hette A. Plantago 

 hos alla äldre förf. Stäkra, som dock ju numera tillagts Oenanthe. 

 Dessutom kallades den Vattengroblad, efter det dåvarande latinska 



