A. G. XATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 151 



den Sainmetsax, Klubbvass, Rudbeck Herkules klubba (efter det la- 

 tinska Clava Herculis), Kappedun, Rörkolf. Bromelius har Kabbel- 

 duu. Kappedun, Kassdun, Kafveldun, Herculis Klubba, Rörkolf, Dun- 

 kudde, Rörstock. Han tillfogar vidare: »Ex ejus lanugine postremse 

 sortis homines apud Italos mattarazia (ut vocant) conficere solent». 

 Linné har såsom gemensamt svenskt namn för T. angustifolia Kase- 

 dun och såsom olika provinsnamn Kafveldun, Dunståckar, Dynerna, 

 Krutläskare, Narrkolfvar, Klubbgräs. För T. latifolia upptager han 

 intet svenskt namn, men då han om förekomsten säger »Habitat cum 

 prsecedenti, imprimis in Scania», är det antagligt, att de af honom an- 

 förda svenska namnen afse båda arterna. Så anföras de af Retzius, 

 som i texten använder Kafveldun, hvilket såsom släktnamn upptages 

 både af Hartman och E. Fries. Det användes äfven af Gosselman, 

 Thedenius, Kindberg m. fl. samt af Krok och Almquist till och med 

 skolflorans 6:te upplaga, medan de i den 7:de (1900) och 8:de 

 använda Kabb. Detta finnes först hos Wahlenberg såsom brukligt i 

 Närke och upptages af Nyman, som har arterna Bredkabb och Smal- 

 kabb. Lilja har Dunstock (och Dönemar), »normalförteckningen» har 

 Kolf. Att, efter denna redogörelse, Kafveldun, som finnes redan hos 

 Bromelius, bör föredragas, synes mig uppenbart. 



267. Piuus. De äldre förf. (Franck, Tillandz, Rudbeck, Brome- 

 lius) hafva för P. sylvestris jämte Tall icke enbart Fur, utan Furu- 

 träd; först Linder har Furu. Linné har (Fl. svec. ed. 2) såsom 

 svenskt namn Tall, medan Fur anföres såsom namnet på hans ß, dit 

 han hänför Linders Finus procerior cortice rubro. Såsom bekant 

 brukas namnet Fur hufvudsakligen i Götaland, Tall i öfriga delar af 

 1'iket. Dvärgtall, som af Laurell användes för P. montana, synes mig 

 olämpligt, enär namnet blott passar för vissa varieteter af arten. Jag 

 har därför upptagit de förut använda Bergtall och Alptall. 



267 a. Picea. Namnet Slokgran för P. excelsa f. viminalis är, 

 såsom Th. Krok för mig välvilligt påpekat, gifvet af Alströmer hos 

 Sparrman i Vetensk. Akad. Handl. 1777. Hänggran förekommer visser- 

 ligen hos Linné, men torde såsom obestämdt helst böra undvikas. Orm- 

 gran användes af Wittrock i 12:te upplagan af Hartmaus flora för /. 

 virgata, men finnes möjligen redan förut, väl såsom öfversättning från 

 det tyska Schlangenfichte. 



268. Taxus. Kallades Ydh, Ydeträ af Franck, hvartill Rudbeck 

 fogar Idegran. Linné har Id och, såsom provinsnamn från Bohuslän, 

 Barrlind. Liljeblad har i första upplagan af sin flora Id, men upp- 

 gifver att växten kallas Idgrau i Småland. I de båda öfriga 

 upplagorna är släktnamnet Tax (äfven användt af Retzius) jämte 

 Idgran, medan Id saknas. Wahlenberg har Idgrau, likaså Hart- 

 man och Fries. 



269. Selag^iuella. Källas i första upplagan af Liljeblads flora 

 Härlummer, i den andra Smålummer. E. Fries, som accepterar det 

 senare, uppgifver (Bot. Utfl. 3) Hartman såsom auktor, men denne 

 har Dvärglummer, hvilket på senare tid i allmänhet blifvit föredraget. 



270. Lycopodium. Thedenius har för L. inundatum Sumplum- 

 mer, hvilket måhända är korrektare än Strandlummer. Dä det senare 



