A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 3. 153 



namnet rätteligen bör skrifvas Safja, — efter det mesogotiska safjan 

 (se vidare Kritisk ordbok, sid. 305) — har Safjabräken och Safsabuske. 

 Vid sidan af dessa namn torde äfven det redan af Nyman använda 

 Kungsbräken kunna komma till användning såsom ett för allmänheten 

 mera fattligt namn pä den vackra växten, detta i enlighet med det 

 latinska namnet. Liljeblads Kungsosmund och tyskarnes Königsfarn. 



276. Scolopendrium. E. Fries (Bot. Utfl. 3) kallar detta släkte 

 Mjältbräken och åberopar sig därvid på Franck, som skulle ha Mjälte- 

 gräs. y>Asplenum, Ceterach, Scolopendrium verum, Calcifraga» hos 

 Franck, med de svenska namnen Mjältegräs, Mjälte, Lille Stenbräkare, 

 (i första upplagan Mjältegräs, Mjälteört, Stor Stenbräken samt såsom 

 Mjältegräs äfven särskildt vid Ceterach och Scolopendrium) är emel- 

 lertid icke Scolopendrium, utan Ceterach officinarum. Scolopen- 

 drium finnes dock äfven hos Franck under namnen »Linc/ua cervina, 

 Pkyllitis, Scolopendria falsa officin.» och kallas på svenska Hjorte- 

 tunga. Rudbeck upptager båda tillsammans såsom Ceterach s. Scolo- 

 pendria, Hjortetunga, Mjältegräs, Mjälte. I tredje upplagan af Lilje- 

 blads flora kallas växten liksom hos Franck Hjorttunga (de föregående 

 upplagorna ha Tunglånke, enär arten där föres till Aspleniiün), så 

 äfven hos Hartman, tills Fries införde Mjältbräken. Att förhållandet 

 är såsom här anföres, framgår af synonymerna och afbi kinin garn a hos 

 Tabern^emontanus, där äfven uppgifves, att Ceterach liksom Scolo- 

 pendrium användes mot mjältens sjukdomar, hvaraf namnet. Afven 

 Wahlenberg anför Mjältört såsom svenskt namn på Scolopendrium; 

 om han härvid begått samma förväxling som Fries eller om han verk- 

 ligen hört namnet, är ovisst. Efter det ofvan anförda torde Mjält- 

 bräken för Scolopendrium helst böra utgå och Hjorttunga återupptagas 

 (tyskarne ha allt fortfarande Hirschzunge). Äfven Tuugbräken hade 

 kunnat föreslås, såvida ej Lilja användt detta namn för Ophioglossum. 



277. Asplenium skulle enligt E. Fries (Bot. Utfl. 3) af alla äldre 

 förf. kallas Bergspring. Pa hvilka han hänsyftar, är mig dock ovisst, 

 ty jag har funnit namnet först hos Wahlenberg för A. Trichomanes. 

 Denna heter hos Franck i första uppl. under Trichomanes Lille 

 Stenbräken, Brunt Jungfruhår, och under Adiantum rubrum tillfogas 

 äfven Röd Murruta. I andra upplagan finnes ej sistnämnda namn, 

 och där ersattes det af Lille Hällebräkeu. Tillandz har Svartbrun 

 Hårört, Rudbeck Stenkrusa, medan Bromelius och Linder icke anföra 

 något nytt namn. Asplenium septentrionale upptages i andra upp- 

 lagan hos Franck såsom y>Adiantum furcatum, Lissle klöfvod Hälle- 

 bräkere, Sten-Ormetvång», och kallas af Bromelius Tvåklufven Sten- 

 bräcka, Hornmossa, Ormetvång, Benbrocksgräs. A. Ruta muraria 

 heter hos Franck Murruta, Stenruta, Murstensbräcka, 



278. Strutliiopteris kallas af Bromelius »Stor Vatteuormbunke 

 med brunaktigt pulver besprängd;>. Retzius har Foderbräken, på grund 

 däraf, att växten hellre än andra ormbunkar ätes af kreaturen. I 

 tredje upplagan af Liljeblads flora användes Strutbunke såsom släkt- 

 namn, medan Hartman först har Strutsbräken, men sedan, i enlighet 

 med E. Fries, upptager Foderbräken, under det att Lilja har Strut- 

 bräken, som gärna kan bibehållas, enär det är ganska betecknande. 



