J. ERIKSON, JUNGFRUNS FANEROGAMVEGETATIOX, 11 



äga rum äfven i en stor mängd fall, då frukterna icke äro 

 köttiga. Så har Kerner ^ iakttagit, att så tunnska] iga frön 

 som Arenaria serpyUifoUas och Sisymbrium Sophias kunna i 

 grobart skick passera genom tarmkanalen af änder och höns. 

 oeh Hesselman - har iakttagit, >;att bofinkar och gulsparfvar 

 kunna svälja frön hela, hvilka då sannolikt kunna gä hela 

 genom tarmkanalen». Kerner experimenterade med 250 växt- 

 arters frön, h varmed såväl däggdjur som en stor mängd fåg- 

 lar fodrades. De åt däggdjur gifna fröna förstördes i all- 

 mänhet. De vid försöken använda fåglarna indelar Kerner 

 i o grupper, nämligen sådana, i hvilkas tarmkanal i allmän- 

 het alla frön förstöras: finkfåglar, sådana, genom hvil- 

 kas tarmkanal hårdskaliga frön och stenfrukter passera 

 oskadda, såsom korpar och kajor och enligt Hesselman äfven 

 skator, samt sådana, hvilka lämna en stor del af fröna oskadda, 

 antingen så, att de af gå i grobart skick med exkrementen 

 eller ock uppkastas, dit trastar, rödhakar m. fl. höra. En 

 mycket hög procent af de frön, som afgingo med exkremen- 

 ten, grodde vid Kerners försök i detta sista fall, t. o. m. 

 hastigare än andra frön, som icke passerat någon tarmkanal, 

 nämligen hos koltrasten 75 %, hos sångtrasten 85 %, hos röd- 

 haken 80 %. För ekens spridning är särskildt nötskrikan 

 jämte ett par andra hos oss mera sällsynt förekommande 

 fåglar, nämligen nötkråkan och blåkråkan, af betydelse, enär 

 de, såsom redan S. Nilsson anmärkt om nötkråkan, svälja 

 ollonen hela, fylla kräfvan därmed och flyga till en säker 

 plats, där de åter uppkastas. 



Hvad beträffar den epizoiska spridningen föreligga iakt- 

 tagelser af Darwin^, Kerner, Duval-Jouve m. fl. 1 jord, 

 som fastnat på fåglars fötter och fjädrar, har konstaterats 

 förekomsten af en mängd frön. Så hafva vi det klassiska 

 exemplet: jordstycket från ena foten af en Caccahis ruf a, 

 som undersöktes af Darwin. Det hade förvarats i tre år; 

 då det sönderbröts, fuktades och sattes under en glasklocka 

 uppspirade icke mindre än 82 växter därur: dessa bestodo af 

 12 monokotyledoner, däribland den vanliga hafren och 70 

 dikatyledoner, hvilka att döma af de unga bladen tillhörde 



^ Kerxer, Pflanzenleben II. 



* H. Hesselman, Några iakttagelser öfver växternas spridning. (^Bot. 

 Not. 1897). 



^ Om arternas uppkomst. 



