A. (T. NATHnKST, SVENSKA VÄXTNAMN. 5. 15 



ligen endast Jordkummin (':') och Wijnträ (= Vinranka). som 

 jag nr detsamma antecknat såsom nya, hvarjämte stafsättet 

 af manga namn mera öf veren sstämmer med nutidens. 



Gr. C. AsPEGRENS »Försök till en Blekingsk flora (Karls- 

 krona 182o) innehåller i företalet en förteckning pa de väx- 

 ter, som af doktor G. Fuirén, hvilken på Kristian den fjär- 

 des befallning, besökte Skåne, Gottland och Bleking, iaktto- 

 gos i de båda fastlandsprovinserna. Man känner ej närmare, 

 under hvilket år resan företogs, men den lärer blifvit utförd 

 mellan 1610 och 1628.^ Vid några af de 46 arter, som upp- 

 räknas, äro dansk-svenska namn anförda. Det är G. Wah- 

 lenberg, som meddelat Aspegren utdrag ur Fuiréns arbete, 

 och han har äfven lämnat tolkning öfver hvilka arter, som 

 af Fuirén antagligen afses. De dansk-svenska namnen äro: 



Blaea-May {Frimula farinosa, Majblomma), Bockeer (»Si- 

 gillum Salomonis pumilum flore magno», ConcaUaria Poh/- 

 (jonatam?), Korbeei* (liuhus saxafilis; Kobär?), Krösingbeer 

 (Vaccinium Vitis idaea), Meelbeer {Arctostaphylos Uva ursi^ 

 Mjölbär. Mjölon). Tieurt, Peegurt (Tjärört, Beckört enligt "Wg, 

 Viscuria mlgaris), Usuae-ören (Oxöron enligt Wg, Fidsatilla 

 '■idf/ari.s) samt dessutom Leeffring-Bunden {Chara, Lavring). 



Af dessa namn har Oxöron största intresset, det åter- 

 kommer hos Franck och Kudbeck o. s. v. samt uppta- 

 ges af Linné i första upplagan af Flora svecica såsom bruk- 

 ligt svenskt namn för arten, medan det i andra upplagan 

 står såsom provinsnamn för Småland. 



Första upplagan af Arvid Månsons örtabok är utgifven 

 1628 och tillhör sålunda tiden före Franck.- I titeln angif- 

 ves. att arbetet är af latinska och tyska böcker »in på wart 

 Swenska Tungomåål aiFsatt», och de anförda växterna uppta- 

 gas därföre i allmänhet med såväl latinska som tyska namn. 

 Man har därföre här bättre möjlighet att afgöra hvilka ar- 

 ter som afses. Ur anförda upplaga har jag antecknat föl- 

 jande såsom för föreliggande fråga af intresse. 



Alunrot (Aluna root) användes i kap. 7. >0m Enula Campana, 

 Alans eller Aluna root-, medan kapitlet 129 .Om Alandzroot» 

 endast har detta namn. (Ahinarot återkommer äfven hos Franck 

 och senare förf.). Akleja skrifves Akeleija (icke Åkerleya). 



^ Enligt Nymau skulle det skett 1623. Svenska växternas naturhisto- 

 ria, 2, p. 564. 



- Enligt Klemming, 1. c p. 503, ha 7 upplagor utkommit 1628 — 1654. 



