A. G. NATHORST, SVENSKA VÄXTNAMN. 5. 21 



■stäUda medkiiiaJiaxan. Af hvad jag ur den senare anteck- 

 nat må nämnas, att Vinranka, liksom lios Linné, förekommer 

 i stället för det annars brukliga Vinträd (»Cineres Vitis, Win- 

 rankors Aska ). Vidare kallas Folia Vitis viniferee A^indrnf- 

 veblad, tydande därpå, att hela växten i detta fall betecknats 

 med samma namn som frukten. Herba Melilotus albus har 

 namnet Söt-väpling. Herba Millefolium album kallas Rölleka, 

 Näsegräs, medan H. Ptarmica kallas X^-segräs. 



Linné har i några uppsatser, som utgäfvos före Fl. sve- 

 cica, och hvilka finnas intagna i Vetenskapsakademiens Hand- 

 lingar mellan 1730 och 1745, äfven anfört svenska växtnamn, 

 hvilket här i förbigående må framhållas. Särskildt må näm- 

 nas hans »Upsats pa de Medicinal Wäxter, som i Apothequen 

 bevaras, och hos oss i Fäderneslandet wäxa» samt hans »Sam- 

 ling af Et Hundrade Wäxter upfundne på Gothland, Öland 

 och Småland), båda i årgången 1741. Beträffande de sven- 

 ska namnen i den förra heter det: -^Swenske namnen äro dels 

 tagne af Hudbecken, dels ock i Provincierne lärde». Af där 

 upptagna namn må särskildt framhållas Vadd för »Morsus 

 diaboliv, enär det af Linné sedermera i Fl. svecica användes 

 såsom ( underförstådt) släktnamn för Scahiosa. Detta namn 

 är sålunda icke af Linné själf nybildadt. 



Den andra uppsatsen innehåller en del öländska och got- 

 ländska växtnamn, hvilka visserligen sedan återkomma i Fl. 

 svecica, men här för första gången anföras. 



Af ven P. K ALMS »Förteckning på några arter fundna i Bo- 

 huslän 1742» (i K. V. A:s Handlingar 1743) må här nämnas. 

 Strandkål torde där för första gången anföras såsom namn 

 på Crcuiihe. 



Från tiden mellan första upplagan af Linnés Flora 

 svecica (1745) och första upplagan af Liljeblads flora 



(1792). 



Huru Linné i första upplagan af Flora svecica upptog 

 svenska växtnamn, som nu äfven hänfördes till säkra arter, 

 är väl bekant och har dessutom i föregående delar af före- 

 liggande arbete blifvit omnämndt (i synnerhet i 1 och 4), 

 h vårföre det här kan förbigås. I andra upplagan (175.5) är 

 antalet namn ej obetydligt förökadt, väl särskildt genom in- 

 samlingar under resorna till Västergötland och Skåne. I 



