40 



ler åstadkommes detta genom könsdelarnes tillväxt, utan knappar 

 och märken intaga helt olika plats inom blomman. Härutinnan lig- 

 ger en hufvudsaklig skilnad mellan proterandrin och proterogynin, 

 till hvilken vi skola återkomma i arbetets senare afdelning. 



Hvad tidsskilnaden mellan könens utveckling hos de proterogyna 

 växterna beträffar, så är den liksom hos de proterandriska olika stor 

 hos olika familjer och slägten. Den är betydlig hos Parietaria 

 diffusa, Luaula, Scirpus, Eriophorum, mindre hos Juncus, Alo- 

 pecurus och HierocJiloa, ganska obetydlig hos Phleum samt knappt 

 märkbar hos Plant ago och Euryanthete. Deremot är tidsskilnaden 

 mycket konstant inom ett och samma slägte och hos en och samma 

 art. Då stiftet med märket är ett organ, hvilket, om det ej upp- 

 fyllt sin bestämmelse att mottaga pollenet och leda pollenslangen, 

 fortlefver en icke obetydlig tid, så förehnnas hos de proterogyna 

 växterna de båda könen samtidigt i blomman, så ofta en befrukt- 

 ning icke inträdt i dennas tidigare stadium. En minskning i tids- 

 skilnad är således icke här nödvändig för att möjliggöra befruktning 

 med eget pollen, såsom förhållandet var hos de proterandriska blom- 

 morna och härutinnan finner nian måhända förklaringen dertill, att 

 proterogynin icke varierar hos en och samma art, under det att detta 

 sa ofta är fallet med proterandrin. 



Vi hafva nu lenmat en kortfattad öfVersigt af de olika anord- 

 ningarne hos de dikogama blommorna. Dessa bilda, som vi sågo, 

 den ena afdelningen af den klass, hos hvilken homoklin pollination 

 är förhindrad. Den andra utgöres af de blommor, hos hvilka detta 

 är en följd af mekaniska hinder inom blomman. Homoklin pollina- 

 tion är nemligen hos dessa förhindrad: 



2. Genom generationsorganernas och blommans byggnad 



(Flores hercogami '). 



Man känner ännu endast ett fätal växter, hvilka ega sädana 

 blommor. Dessa äro Asclepiadece, Periplocece, Apocxjncai, Thun- 



af zir/j,z, stängsel, hinder. 



