.ni 



Aneniohlemasj märken äro alltid myckel utvecklade, vanligen 

 al' eii borsten eller pensels Innu. och halva sin <t«'»r-t.-i dimension i 

 vertikalplanet: entomonlernas märken lin» åter vanligen små, knapp- 

 eller gropformiga, eller, om de äro större, utbredda i horizontal- 

 planet. Man kan ock med andra ord säga, att anemonlernas stift 

 vanligen äro besatta med märken utefter hela sin längd, da der- 

 emot entomolilerna halva märket i stiftets topp ocli vanligen föga 

 utbredt (se fig. 1-;. 



Fig. 12. 



\.f bildningar af iineniotila och rotomofila räxters pistiller, för att visa oliklieten 



as turin : o, ii. <■ pistiller af Alwut, Hvmulu*. Tritirutn (aueinofiler) ; - .->'•/- 



li.i . Linn, a. Xuphar (entomofiler). 



Anthererna och rilamenterna äro älven något olika. Hos ane- 

 moiilerna äro anthererna vanligen större, men icke destomindre Hitta. 

 med ->t<>r pollemnassa, sittande på vanligen langa och slaka hlamen- 

 ter; hos entomofilerna ära de mindre, hysa jemförelsevis obetydlig 

 pollenmassa och sitta på styfva tilamenter. Så väl knappar som 

 märken hafva hos anemotilerna alltid sin plåt- utom hyllet, ho- 

 entomolilerna äro de oftast deraf inneslutna. Pollenet .är hos de 

 förre lätt och torrt, således stoffcartadt; hos de senare timgt och 

 vanligen klibbigt. 



Största olikheten erbjuder d<»ck hyllets organisation. Hos ane- 

 mohlerna ar detta oftast ofärgadt, ej honingsforande samt till -in var- 

 aktighet icke bestämdt af befruktningsmomentet, ned ett ord det bär 

 karaktären af de entomofila växternas foder. Entomofilerna deremot 



