o< 



pistiller icke hafva några utsigter till användning, h vilket vore i 

 högsta grad stridande mot naturens ändamålsenlighet. 



Från den allmänna regeln, att hos anemoiilerna pistillerna äro 

 förr utvecklade än ståndarne, bilda slägtena Rum ex och Oxyria 

 de enda undantag, vi känna; anthererna hafva vanligen förlorat sitt 

 pollen, när de inre hittills tillslutna hyllebladen öppna sig och fram- 

 släppa märkena. Dessa växters proterandri är dock af ett högst 

 egendomligt slag, enär könsdelarnes succession i plats, hvilken. så- 

 som vi ofvan sagt, är ett sammanhängande fenomen med ståndarnes 

 förtidighet, hos dessa icke förefinnes. Detta undantagsfall af pro- 

 terandri hos anemofila växter kan möjligen erhålla sin förklaring 

 deraf, att Rumex och Qxyria tydligen stå på öfvergangen till ento- 

 motili. Deras närmaste anförvandter, Rheum, Koenigia, Potygo- 

 num befruktas iörmedelst insekter, och deras egen organisation bil- 

 dar ett medelting mellan anemoiiler och entomofiler. Standarsträn- 

 garne, se Fig. 14 a, äro styfva och ståndarne inneslutne i blomman 

 liksom hos entomofilerna ; de fransade märkena dereinot, hvilka 

 hänga ut ur blomman, samt hyllet angifva tydligen en anemohl. 

 Steget till en eiitomohl är ej långt; man tanke sig endast ståndarne 

 behålla sin plats, märkena draga sig inom blomman och utbreda 

 sig i horisontalplanet, tilamenternas nedre del afsöndra lioning, hylle- 

 bladen närma sig till hvarandra. sa att de tvinga insekten att pas- 



. scra förbi anthererna för 

 att åtkomma boningen, 

 och man har den ento- 

 motila Rheum, Fig. 14 l>. 

 \'i hålla således före, att 

 detta enstaka undantags- 

 fall ej kan störta den re- 

 gel, hvilken vi eljest finna 

 hafva en så allmän ut- 

 sträckning hos de ane- 

 Fig. 14- motila växterna, utan bör 



<\ a blomma ut' Rumex crispus (anemofil), b af Rheum Rhapontieum (entomofil). (Fi- 

 ■ i etter Maovh et Decaisjte.) 



