58 



tolkas sa. att de proterandriskå sliigteim Rumex och Oxyria bilda 

 en öfvergång mellan skildkönade anemotiler {Rumex Acetösa, Ace- 

 toseUa) och proterandriskå entomotiler (Polyfona). Denna öfver- 

 gång liar hunnit utöfva inflytande på tiden tor könens utveckling 

 och på ståndarnes byggnad, men icke förändra märkenas och hyl- 

 lete form eller framkalla könens succession i plats och honiugsaf- 

 söndring, hvilken senares inträde just skulle beteckna öfvergangs- 

 momentet l . 



Om vi erinra oss, livad som förr blifvit sagdt om anordningarna 

 hos de heterostyla och herkogama växterna, kan det icke väcka vår 

 förvåning, att dessa organisationsformer saknas hos aneniotilerna. 

 Så väl heterostyli som herkogami atse tydligen pollens öfverhi rande 

 genom insekter. Den anordning, som njuter oss hos de heterostyla 

 viixtcrna. med knapparna hos ena blomformen på samma höjd i 

 blomman som märkena hos en annan, skulle uppenbarligen vara 

 utan ringaste betydelse för en anemofil växts befruktning 2 . Herko- 

 gami åter skulle hos en anemofil helt enkelt göra all befruktning 

 omöjlig, ty kunde ej eget pollen af vinden öfverföras pä märket, sa 

 funnes lika litet några utsigter för fremmande pollen att dit blifva 

 öfverfördt. Ännu en annan af de könsordningar, hvilka vi ofvan 

 beskrifvit. nemligen den, da eget pollen omgifver märket, söka vi 

 iörgäfves hos aneniotilerna. Det är äfven tydligt, att en anemofil 

 växt icke kan besitta en sådan organisation. Ty om det vore möj- 



1 Hvad jciy ofvan yttrat om den olägenhet, som skulle blifva en följd af 

 proterandri hos anemofila växter, »'ger naturligen sin fulla tillämplighet äfven på 

 Eumex och Oxyria. Jag kan blott tänka mig ett sätt. hvarpå denna olägenhet 

 skulle blifva upphäfd, nemligen att de tidigaste blommorna vore honblommor 

 och de senaste hanblomnior. Huruvida • detta ock verkligen är förhällandet, har 

 jag mig icke bekant. 



2 Jag delar fullkomligt I)el]'ikos tvifvel (Note crit. p. 22) på riktigheten 

 af Asa Grays uppgift, att heterostyli förekommer hos Plantago (/Manual of the 

 Bot. of the N. United States' }>. 269 185G, enligt Darwin). Delpino förmodar, 

 att As"a Gray tagit en tendens till dioeci för heterostyli; Delpino liar äfven 

 iakttagit en sådan tendens hos Plantago lanceolata. Jag kan tillägga, att ett 

 dylikt misstag låter lätt förklara sig, samt att jag fiere gånger varit på väg att 

 göra mig skyldig till samma observationsfel, särskildt i fråga om Volygonum 

 viviparum. 



