29 



Älven några Papilionaceae ' såsom Lotus corniculatus och Pka- 



seokts-axter tillhöra denna klass. Dessa hafva i olikhet med öfrigä 

 Papilionaceer kölen på öfre sidan fullkomligt sluten med undantag 

 af ett i spetsen befintligt hal. Hos Lotus corniculatus öppna sig 

 anthererna i knoppen; pistillen, hvilken da är kort, tillväxer seder- 

 mera och skjuter pollenmassan framför sig upp i kölens öfre del, 

 med tillhjelp af de öfre filamenterna, hvilka äfvenledes förlängas 

 (enligt Delpino skulle deras spetsar ansvällaj. Sätter sig nu en 

 insekt på kölen, sä sänkes denna något, den styfva pistillen och fi- 

 lamenterna verka som en tryckpump på pollenmassan, hvilken ut- 

 jagas i form af ett litet moln genom hålet i kölen- spets. Då allt 

 pollen genom upprepade insektbesök blifvit frampressa dt. utträder 

 äfven öfre delen af pistillen, hvilkens märke först nu är fullt uthil- 

 dadt. Hos Phaseolus-axter (Ph. Caracalla och vulgaris 2 ) äro an- 

 ordningarna ungefär enahanda, men kölen och könsdelarne spiral- 

 formigt vridna. Dä insekten tager plats på kölen, utträder stiftet 

 sopande pollenet framför sig, men vindar sig åter in i kölen, da in- 

 sekten lemnar blomman och trycket upphön-. Allt pollen blir små- 

 ningom utjagadt derigenom, att stiftet vid hvarje insektbesök ut- och 

 invindas, och först sedan detta skett, erhåller märket den för be- 

 fruktningen nödiga utbildningen. 



Till den senare klassen, hos hvilken könsdelarne under blom- 

 ningstiden utföra särskilda rörelser 3 , hvilka vi kunna skilja frän den 

 förändring i plats, som är en följd blott af deras tillväxt, höra: 

 Synantherece , Labiatce, Polemonium, Digitalis, t Aquilegia, 



' Om öfriga organisationstyper hos Papilionacecp, se pp. 1<. "Jo. 



2 Delpino Bot. Zeit. 1867 p. 282, 



:! Yaillant. Linné. Kölreuter hade iakttagit denna rörelse hos några 

 växter, men ingen af dem gaf en riktig tydning af fenomenet. Sprengel var 

 den förste. Bom insåg, att denna företeelse hade till mal. att en yngre blommas 

 antherer skulle intaga samma plats inom blomman, som en äldres märken och 

 således beröras af samma del af insektens kropp. Senare forskai o Me- 



dicus (Tflanzenphysiologische LFntersnchnngén' Leipzig 1803) och C. F. Gartner 

 ("Befruchtung der vollk. Gewächse' Stuttgart 1844 , upptäckte visserligen, att rö- 

 relsen förefanns hos en mängd nya växter, men förstodo ej att skatta den af 

 Sprengel gifna förklaringen. 



