20 



flarcissinea och Liliacepe; honingsgömmena befinna sig ock hos 

 dessa mellan ståndarsträngarne och blommans medelpunkt. 



Huru pollinationen hos de upprättstående blommorna, tillhö- 

 rande nu nämnda familjer med regelbunden krona, försiggår, är ej 

 lätt att föreställa sig, ej heller har någon, mig veterligt, ännu gjort 

 bestämda iakttagelser häröfver. De besökas sä väl af stora insekter, 

 bin, humlor, fjärilar, som små, Staphylinider o. d., men huru- 

 vida blott ettdera eller båda slagen verkställa pollinationen, är ovisst, 

 Man har svart att tänka sig, huruledes en större insekt, som er- 

 hållit sitt sugrör eller framhufvud inpudradt med pollen, skulle 

 komma att dermed beröra märkena, hvilka befinna sig i blommans 

 midt och således under alla insektens rörelser vid uppsugandet af 

 honingen endast äro beröring med hans underlif. En mindre insekt 

 åter far visserligen hela sin kropp öfversmetad med pollen, då han 

 kryper ner till honingsgömmet, men något skäl synes ej förefinnas, 

 hvarföre han sedermera skulle krypa upp på märket. Emellertid 

 bör anmärkas, att man ej sällan finner sådana sma insekter kry- 

 pande omkring i Ranunculaceernas och Senticoseernas pistillsam- 

 lingar: dock tyckes det knappast möjligt, att pollinationen skulle' 

 verkställas endast med dessas tillhjelp. 



Hos de nedåt hängande blommorna, såsom hos Pulsatillie, 

 Bubi, Geurn rivale, Galanthus nivalis och mänga Liliacece, är det 

 lätt att iakttaga, huru en pollination af insekter utföres. Dessa er- 

 hålla nemligen, dä de vrida sig rundt omkring i blomman, icke alle- 

 nast sitt framhufvud öfversmetadt med pollen, utan nerskaka äfven en 

 myckenhet deraf ur anthererna, hvilket dä kommer till stor del på in- 

 sektens buk till följe af den oscillerande rörelse, hvari blomman un- 

 der insektbesöket är försatt. Jag har ofta sett, att humlor, da de 

 besökt Geum rivale, fatt lida underlifvet fullt med pollen, ehuru 

 denna växts blomma liar temligen vid öppning och anthererna be- 

 finna sig tätt vid öppningens periferi. 



De Papilionacece, som höra till denna kla» ', såsom Ononis, 



1 Om öfriga Papilionaceeer se ]>]». 17, 29. 



