71 



dera formen, nemligen pollination pä blommor, tillhörande samma 

 -tand. l:o) med eget pollen och pollen från blomma på samma stånd, 

 2:<>) med eget pollen och pollen från homomorft stånd, 3:o) med pollen 

 från homomorft stånd och pollen från heteromorft, 4a>) med eget 

 pollen och pollen från heteromorft stånd. Endast den sista af dessa 

 försöksserier, utförd på den makrostyla formen, gaf säkert resultat; 

 fröutbytet efter heteroinorf pollination var något mer än dubbelt sa 

 stort som efter homoklin pollination. Menyanthes trifoliata tyckes 

 således tillhöra den afdelning af de heterostyla växterna, hos hvilka 

 eget pollen väl är potent, men gifver långt sämre resultat än he- 

 teromorf befruktning. Samma är äfven förhållandet ined Primula- 

 arter; deremot liar Bildebrand aldrig erhållit frön af IAnumpe- 

 ren ne och Pulmonaria uffieinalis efter homoklin pollination. 



Hos de dimorft heterostyla sätta häda formerna ett lika antal 

 frön. Af de ses heteromorfa föreningar mellan kön af lika höjd 

 ("legitima'"), hvilka kunna ingås hos de trimorft heterostyhx, gifva 

 de mellan kön ur midtelplanet största antal frön, lik>om bland alla 

 de heteromorfa föreningar, som kunna ingås mellan kön af olika 

 höijd ("illegitima 1 ), de. i hvilka midtelplanet deltager, gifva hasta 

 resultat. Man kan ock uttrycka detta sålunda: ju större längd- 

 olikheten är mellan de könsdelar, hvilka korsas med hvarandra, 

 desto mindre blir fröutbytet. 



Vi halva nämnt, att Darwin och Scotj hos normalt hetero- 

 styla Primula-arter, såsom Primula sinensis och veris, iakttagit 

 förekomsten af sådana individer, hvilka haft könsdelarne af samma 

 längd. Dessa homostyla individer osade högst märkliga egenheter 

 i — i 1 1 könsförhållande. Korsade med de heterostyla formerna gåfvo 

 de ringa antal frön. h varemot, om de befruktades med eget pollen, 

 fröutbytet blef till och med större än vid en förening mellan de 

 häda heterostyla formerna. 



Hildebkand anser att heterostyli bildar en öfvergång till dioeci. 

 En makrostyl blomma >kulle således småningom närma sig och slutli- 

 gen öfvergå till honblomma, en mikrostyl till hanblomma. Vi kunna 

 lika sa litet som Delpino ('Note critiche' p. 21) biträda en sådan åsigt. 



