92 



öfriga förhållanden lika hinner insekten utföra dubbelt flera befrukt- 

 ningar hos de homogama växterna än hos de proterandriska. 



Jemföra vi de olika könsanordningarna hos de homogama ento- 

 mofilerna, så finna vi herkogamerna derutinnan öfverensstämmä med 

 proterandristerna, att homoklin pollination är förhindrad. Att här- 

 igenom en utväg för artens fortplantning är stängd, står ej att för- 

 neka; detta innebär ock enligt vår mening en underlägsenhet i köns- 

 anordning, hvilken visserligen till en del, men ingalunda fullständigt 

 uppväges af förmågan att bilda kleistogama blommor. Yi se äfven, 

 att hos Orchidece och Vlolm fruktbildningen är högst oviss, då der- 

 emot de växter, hvilka vid förefallande behof kunna taga sin tillflykt 

 till homoklin befruktning, nästan alltid sätta frön. 



Samma olägenhet, som är en följd af herkogami, följer äfven, 

 ehuru till mindre grad, af heterostyli. Homoklin pollination är hos 

 de heterostyla växterna mer eller mindre försvårad och härigenom 

 försvåras äfven artens könsfortplantning i de fall, då heteroklin pol- 

 lination icke inträder. För öfrigt är heterostyli äfven i det afseendet 

 mindre fördelaktig för en säker korsning, att de kön, som skola 

 förenas, äro placerade på olika stånd, livarvid det således ofta måste 

 hända, att det pollen, livarmed insekten blifvit inpudrad vid sina 

 besök hos en blomform, ej räcker till att befrukta alla de blommor 

 af en annan blomform, hvilka han efteråt besöker. 



Bland de homostyla växterna torde man, i allmänhet taladt, 

 böra sätta de, hvilkas blommor äro regelbundna, framför dem, hvilka 

 äro försedda med oregelbunden krona. Hos de förre kan könens 

 förening verkställas af ett större antal insektarter, hos de senare en- 

 dast af några få; de förras korsning är således mera betryggad än 

 de senares, hvilka ock derföre äro oftare nödsakade att taga sin till- 

 flykt till kleistogami. 



Vi hafva nu framställt den successiva följd, hvari vi anse, att 

 utvecklingen i anordningarna för könens förening hos de fanerogama 

 växterna har fortgått. De grunder, hvarpå vi härvid stödde var 



1 Delpino CNote critiche 1 p. 21 (1)) sätter heterostyli högst bland de mo- 

 noklina könsanordningarna, men anför inga skäl. 



