93 



åsigt, voro: en könsanordning står öfver en annan, då den be- 

 sparar material, rum eller tid samt då den gör växtens köns- 

 fortplantning mera betryggad. Alla dessa fördelar äro med hvar- 

 andra sammankedjade, så att en vinst uti ett afseende äfven medför 

 en sådan uti ett annat. Dessa grunder förutsätta ännu en yttersta: 

 naturen sträfvar att föröka hvarje arts individantal så mycket som 

 möjligt och att åstadkomma så stora resultater som möjligt med 

 minsta möjliga omkostnad, hvilken förutsättning för oss bär karak- 

 tären af axiom. 



o 



Återgå vi till granskningen af det skäl, som Darwin har fram- 

 ställt för diklinins högre rang än monoklini, så kunna vi nu be- 

 döma, huru stor betydelse vi böra tillägga detsamma. Det är tyd- 

 ligt, att Darwin härvid ensidigt fästat sig vid fördelen för en art. 

 att frambringa så många kön som möjligt, men bortsett Iran den 

 lika vigtiga omständigheten, att dessa kön böra förenas. Könen 

 äro icke till något gagn för växtens fortplantning endast genom 

 sin tillvaro, utan endast genom sin förening. Vi hafva tillräckligt 

 visat, att sannolikheten för denna förening i betydlig mån ökas ge- 

 nom könens sammanflyttande inom ett hylle. Det vore lätt att med 

 begagnande af samma argumentation, som Darwin förer. visa, hu- 

 ruledes genom naturligt urval de individer skulle företrädesvis ut- 

 väljas, hvilkas befruktning försigginge lättast och säkrast, det vill 

 säga en arts monoklina individer framför diklinerna. 



Diklini skulle enligt Darwin och Hildebrand hafva utbildat 

 sig ur monoklini genom det ena könets successiva felsläende. Det före- 

 faller enligt vår mening föga rimligt, att naturen skulle hafva till 

 en början försett blomman med tvenne organer, för att sedermera låta 

 det ena försvinna; detta synes oss icke innebära ett framåt- utan ett 

 tillbakagående i utveckling. Deremot är monoklinins utbildning ur 

 diklinin äfven ur morfologisk synpunkt högst antaglig. H. Mullers i 

 anmärkningsvärda iakttagelse af direkt ombildning lian pistiller till 

 ståndare hos Sali.r cl ne rea visar, att ingen omöjlighet tinnes för 

 handen, att ju icke en del pistiller uti en honblomma skulle kunna 

 1 Bot. Zeit. 18G8 p. 29. 



