143 



angives til 450 Meter, et Tal, som vistnok refererer sig til de 

 højere Fjælde bag ved. Grev Moltke og jeg gik op paa det 

 fra Landsiden, en Tur, der kun varede godt 20 Minuter, og 

 den efter mine barometriske Observationer beregnede Højde 

 bliver kun 187 Meter. 



Toppen af Klippen er temmelig flad og falder ligesom 

 Lagene (allerede fremhævet af Steenstrupl svagt ind mod 

 Land. Alle Revner mellem de faststaaende Partier er fyldte 

 med grov Grus, i hvilken jeg bl. a. fandt et stort, velbevaret 

 Stykke af en Rensdyrtak, stikkende omtrent 1 Meter dybt i 

 Gruset. Vegetationen var yderst sparsom, hist og her saas en 

 enlig Pilebusk, en Valmue, en Draba eller en Potentil, intet- 

 steds var der Tale om selv et tarveligt Vegetationsdække, heller 

 ikke paa Toppen. Paa Klippens stejle Vægge ned mod Havet 

 saas der en Del Skorper af Xanthoria elegans. 



Klippens Væg ned mod Havet var som Helhed stejl, men 

 paa Grund af Tuflagenes forskellige Tilbøjelighed til Vejrsmul- 

 ring afdelt i flere Rækker af Hylder oven over hinanden. Paa 

 disse Hylder fandtes Fuglereder i Hobetal, især hvor Hylderne 

 var saaledes indskaarne i Fjældet, at det overliggende Lag ragede 

 tagformet frem og gav Læ fra oven. De øverste Hylder var 

 optagne af de store Maager (om det var Larus leitcopterus 

 eller glaucus, tør jeg ikke sige noget om, da jeg ikke kender 

 disse to Arier fra hinanden, bægge angives af Winge: Medd. 

 om Grl. XXI som almindelige i dette Strøg). Maagernes Reder 

 var saa langt oppe, saa Haglskud ikke naaede derop, men paa 

 den anden Side heller ikke saa højt oppe, at de fra oven var 

 tilgængelige, hverken for Ræve eller andre. 



Betydelig længere nede rugede Taterak'er (Larus tridac- 

 tylus) og Skarve [Phalacrocorax carbo) som det syntes fredeligt 

 Side om Side. Skarveungerne var store; da de blev opskræmte, 

 forlod de Rederne og gik hele Tiden frem og tilbage paa Hyl- 

 derne, derimod var Taterak'ungerne endnu ikke i Stand til at 

 forlade deres Reder. 



