144 



Da vi i Baaden kom hen under Klippen, begyndte Grønlæn- 

 derne straks et stort Myrderi. Da Taterak- og Skarverederne var 

 i bekvem Skudvidde, skødes navnlig mange af de store, klun- 

 tede Skarvunger. Da Ederfuglene her oppe ikke var nær saa 

 talrige som længere nede omkring Mudderbugt, havde Folkene 

 i flere Dage haft det knapt med Proviant, især da oven i Købet 

 vort Forraad af Brød omtrent var opspist. De store Skarve- 

 unger var dem derfor særdeles velkomne, og de forsynede sig 

 rigeligt af (dem til Tilbagerejsen. Saa snart Skydningen be- 

 gyndte, kom der straks store Sværme af voksne Taterak'er, 

 hvoraf de fleste skrigende omsværmede Baaden, ofte saa nært, 

 at de berørte os , andre fløj ind paa Hylderne og lagde sig 

 paa deres Unger og forblev i denne Stilling, trods Skarve- 

 ungerne trampede over dem eller hakkede efter dem, og ad- 

 skillige dræbtes paa Reden. Ogsaa Maagerne kom snart tilstede, 

 ligeledes nogle [enkelte Skarve, men de holdt sig højere oppe, 

 ovenfor Maagerederne. 



Tejster Cepphus grylle) saa vi under Skydningen ikke noget 

 videre til, men om Natten, da vi var oppe paa Fjældet og lod 

 nogle Sten rulle ned gennem de trange Kløfter, som gennem- 

 skar Klippen, skræmmedes de op i store Flokke inde fra Kløf- 

 ternes Vægge, hvor de formodentlig rugede. 



Ved Foden af Najanguit-Klippen er der som overalt, hvor 

 Tuffen gaar ud til Havet, talrige Huler. Nogle fyldes ved 

 Højvande og Paalandsvind, men Bunden af de største syntes 

 her aldrig mere at naaes af Havet, form.odentlig som Følge af 

 lokal Landhævning. En af de største Huler krøb jeg ind i. 

 Udadtil var den flere Meter høj , Væggene skraanede stejlt op- 

 efter og stødte sammen under en spids Vinkel. Højden tog 

 indefter snart af, og Hulens Form mindede derved, som en 

 Grønlænder træfTende bemærkede, om et Eskimotelt. Paa Hulens 

 Bund laa en Del Fugleknogler og Ræveekskrementer, bevoksede 

 af et hvidligt, som det syntes sterilt, Mycelium. Omtrent et Par 

 Meter fra Bunden var Hulen saa snæver, at jeg ikke kunde 



