108 



retningen ; de danner ikke helt lige Linier, men oftest svagt 

 krummede Buer hen over Skraaningen, saaledes at Buens 

 Konkavside vender op ad. 



Ogsaa paa den stejlere Skraaning aflejres Revlerne i paral- 

 lele Rækker hen over Skraaningen, men her forstyrres Ræk- 

 kerne straks, idet Smæitevandet opsøger alle Fordybninger og 

 danner Smaarendestene ned over Skraaningen. Plantedelene 

 skylles med eller faar Lov at ligge mellem Rendestenene og 

 kommer altsaa til at danne parallele Rækker ned over Skraa- 

 ningen. 



Ogsaa paa den svagt hældende Bund forstyrres Aflejringerne. 

 Men her er Afløbene for Smæitevandet mere mæandriske, og de 

 danner ikke saadanne udprægede Rendestene. Derfor kan man 

 her se Revlernes oprindelige Leje, men de hgger ikke i Konti- 

 nuitet, men danner en Række isolerede, langstrakte Pletter hen 

 over Skraaningen. 



Dette Forhold har jeg set overalt paa Snepartier fra en 

 halv til et Par Meters Dybde, og det kan ogsaa iagttages langs 

 Siderne af smaa Bræer, f. Eks. langs dem ved Unartuarsuk. For 

 Enden af en nedskridende Bræ kan de derimod ikke opstaa, da 

 her vil dannes Endemoræner. 



Enten nu Firnsneen ligger paa vegetationsløs Morænebund, 

 eller den, som ofte er Tilfældet, hviler paa et tidligere Plante- 

 dække, saa vil de i Bladrevlerne indeholdte Frø, Sporer og 

 Yngleknopper kunne spire, saa snart Sneen er afsmæltet, na- 

 turligvis under Forudsætning af, at Afsmæltningen ikke er fore- 

 gaaet saa sent, at Vinteren straks kommer over dem, da bliver 

 de liggende til et andet, maaske heldigere Aar. 



Er Frø og Yngleknopper aflejrede paa gammel, plantedækket 

 Bund, saa kan de oprindelige Revler naturligvis ikke paavises 

 længe efter Afsmæltningen, men paa den tomme Bund grund- 

 lægges der altsaa en Bestand af levende Planter for hver aflejret 

 Plet af visne Blade. 



