THEORIN. UNDERSOKN. AF NÅGRA VÄXTARTERS TRICHOMER. t 



vapen härför hunnit färdigbildas. Ännu en tydning af om- 

 ordade sakförhållande kan möjligen vara denna, att dessa 

 växtarter alltjämt varit lika sträfva, men att en del af deras 

 hudceller af härnmingsbegär utbuktats till ofullständiga eller 

 obrukbara sträfhetsalstare, utan att syftemålet varit att genom 

 dem bereda växarterna något gagn. ' 



Carex dioica L. (fig. 6'). Blad och strå uppgifvas vara 

 glatta och befinnas för känseln vara sådana. På stora stycken 

 af bladet saknas också alla sträfhetsalstrare, men på vissa 

 fält af detsamma uppträda spridda scabritier (fig. 6'), som 

 likna mindre sådana hos C. leporina (»Trichomerna», pag. 12). 

 I vanlig riktning äro C. dioica-scabritierna 0,<>4 mm., hvaraf 

 0.1112 mm. höra till den fria, snedt utåt-fiamåt framskjutna, 

 tillskärpta delen. Deras yttre vägg är ej särdeles förtjockad, 

 men största delen af deras fristående ände är väggfylld. Pa 

 strået kunna några enstaka scabritier hittas, h vilkas fria del 

 är betydligt kortare än hos bladets. Nu omordade scabritier 

 tyckas vara mer sken än verklighet och tyda på ett härm- 

 ningsbegär hos en del af C. dioicas hudceller att efterlikna 

 sådana hos sträfva Calamaria?. l 



2. Växtarter med böjda, stängande hår. 



Dessa har. som nästan uteslutande finnas på stammen 

 eller på delar af honom, äro vanligen halfcirkelformigt krökta 

 eller kunna utgöra öfre delen af en mångsidig figur eller bilda 

 liksom en slagbom. Afståndet mellan växtytan och högsta 

 stället på dessa hårs undre sida hos afsedda arter är vanligen 

 l /8 — Vie mm - Genom detta låga hvalf kan väl intet djur 

 komma fram. som skulle kunna skada blomman. Om djur, 

 som skulle kunna göra detta, krypande eller gående vilja nå 

 blomman i denna afsikt. måste de säkert klättra öfver de 

 böjda håren pa stammen. Eftersom dessa hår förekomma i 

 tusental på samma stam, böra de förorsaka ett gående eller 

 krypande djur med blomman till mål betydligt besvär, liksom 

 det är besvärligt för människan att länge gå fram i vidsträckta 

 rishögar. Ifrågavarande hår äro naturligtvis också täckande. 



Dracocephalum thymiflorum L. (fig. 12). Hela stammen 

 är finluden. Hären äro alla 3-celliga. Den nedersta cellen 

 star snedt uppåt, den mellersta ligger horisontalt cch den 



' Jfr. »Bidrag«, pag. L50 och 152. 



