10 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND B. N:0 6. 



något smalare cell samt för öfrigt af en lång och jämförelse- 

 vis tjockväggig cell. Båda cellerna ha ett glesgrynigt, något 

 oljigt innehåll. Genom sin obetydliga mängd kunna gland- 

 lerna på skottets bladlösa del föga bidraga till att afstänga 

 obehöriga djur, hvilket, om detta skall ske, måste ombesörjas 

 af de krökta håren. Sådana finnas i mängd på blomskaften. 

 Såväl genom sin talrika förekomst som på grund af sin större 

 klibbighet kunna blomskaftens glandier försvåra tillträdet 

 till blomman, hvaruti de understödjas af blomskaftens tal- 

 rika hår, som äfven här äro böjda och vanligast halfcirkel- 

 formigt krökta (fig. 4 a). 



På det öfversta bractéparet, som godt till en tredjedel 

 omsluter fruktämnet, finnas många stora glandier (fig. 1), 

 som bestå af många celler, bland hvilka ytcellerna äro mer 

 radialt sträckta. Glandelcellerna ha ett höggult, grynigt inne- 

 hall med en eller annan stor oljedroppe. Glandelns färglösa 

 omhölje är än helt, än af delad t i stycken (fig. 1 a). Glandeln 

 är nästan rund med en diameter af circa 0,i mm. i alla rikt- 

 ningar. Den hvilar på ett skaft, som liknar de mindre gland- 

 iernas, men som är kortare och af tämligen konstant längd 

 (O.i mm). På själfva fruktämnet äro dessa glandier äfven 

 runda men betydligt mindre. På det öfversta bractéparet 

 finnas dessutom breda hår af fig:s 3 utseende. Dessa kunna 

 vara 0,53 mm. långa och 0,033 mm. breda, äro mest jämn- 

 breda men mot toppen något afsmalnande till en än mer 

 tillspetsad, än mer afrundad afslutning samt ha något för- 

 tjockad cellvägg. Dessa encelliga hårs innehåll liknar glan- 

 delskaf t cellernas. På själfva fruktämnet äro håren särdeles 

 korta och smala men tillhöra ändå samma typ som de nu 

 omnämnda. Det tycks väl, som borde glandierna på frukt- 

 ämnet inclus. öfversta bractéparet, enär de vid blomningen 

 äro fullbildade och starkt af söndrande, också vara till någon 

 nytta för växten vid detta tillfälle. Om för öfrigt den före- 

 ställningen är riktig, att klibbiga växtdelar nedanför blom- 

 kronan skulle kunna förhindra eller försvåra tillträdet till 

 densamma för gående eller krypande smådjur, så borde väl 

 de vid blomningstiden starkt afsöndrande glandierna på Lin- 

 na?as fruktämne med bractéer kunna uträtta något sådant. 

 Det ingripande i spridandet af den mogna skenfrukten, som 

 prof. Wittrock tilldelar de stora glandierna på honom, kan 

 ej gärna förmedlas af samma glandier, som finnas på frukt- 



