THEORIN, UNDERSÖKN. AF NÅGRA VÄXTARTERS TRICHOMBR. 11 



ämnet med bractéer vid blomningen. Tv fruktämnesgland- 

 lerna öfvertäckas ju af det utväxande öfversta bractéparet. som 

 till sist alldeles omsluter skenfrukten, och de glandier. som 

 vid blomningstiden finnas på öfversta bractéparet, kunna väl 

 ej hålla sig tillräckligt klibbiga allt ifrån tiden före blommans 

 utslående intill dess frukten är mogen. Snarare torde väl frukt- 

 glandlerna utbildas långt senare eller samtidigt med frukten. 



På blomfodret finnas dels mindre glandier (fig. 2), dels 

 smala hår (fig. 4), som här äro raka, täckande och jämförelse- 

 vis korta. Man be tanke, att de långa och smala foderf li- 

 karna stå så mycket isär, att fodrets behåring, hurudan den 

 än är, obetydligt kan förhindra tillträdet till blomkronan. 

 Bladkanten har raka, utstående och kägelformade hår, som 

 äro intermediära mellan de breda i fig. 3 och de smala i fig. 

 4 ej blott till formen utan ock med hänsyn till cellväggens 

 tjocklek eller tjockväggigare än de förra och tunnväggigare 

 än de senare. Hos dessa bladkanthår, som ha grynigt cell- 

 innehåll, sträcker sig cellrummet långt närmare intill öfre 

 änden än hos de smala. Troligt är att bladkanthåren något 

 förstora bladytan. Någon liknande bestämmelse torde de breda 

 hären på bractéparens kanter hafva. 



Origanum Majorana L. (fig. 16). Alla vegetativa organ 

 äro gråludna. Håren, som åstadkomma detta, äro 0,4 — 0. i 

 mm. långa. De bestå af 2 — 6 celler i en rad, som något af- 

 smalna uppåt med i toppen tilltrubbad slutcell och ha tunna, 

 på ytan något finknottriga väggar. Dessa hår äro på stjälken 

 oftast halfcirkelformigt krökta, men på bladen, där de stå 

 tätare, äro de jämförelsevis raka. På skärmbladen är beha- 

 ringen likadan som på stjälkbladen, utom det att skärm- 

 bladens kanthår äro ganska långa och alldeles raka. Blom- 

 kronans utsida har 0,i mm. långa eller än kortare hår. Dessa, 

 som äro raka och utanpå ganska knottriga, äro encelliga eller 

 bestå af 3 celler i rad, af hvilka de nedre äro korta och vida 

 samt den öfversta lång, smal och nästan jämnbred med af- 

 trubbad ände. 



På plansch IV, fig. 100—120 har J. B. Martinet 

 i Organes de secretion des végétaux, 1871, lämnat afbild- 

 ningar af glandier hos många Verticillata?. Dessa glandier 

 äro, sedda ofvanifrån, alldeles cirkelrunda och genom 2 vin- 

 kelräta diametrar delade i 4 lika delar eller kvadranter. 

 Hvarje sådan är genom en radialt gående vägg delad i 2 celler. 



