8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. NIO 13. 



så mycket sannolikare som stärkelse ej finnes i slemcellerna, 

 och materialet för slembildningen därför nödvändigt måste 

 tillföras cellerna i löst form, (jmfr Rosenberg, 10 s. 14). 

 I samma riktning, d. v. s. för att slemmet här ännu ej er- 

 hållit den fasta konsistens och samma sammansättning som 

 i de färdiga slemcellerna, talar, att slemmet i de unga cel- 

 lerna färgas vida sämre än i de äldre. Den ljusbrytande 

 förmågan är äfven olika hos slemmet på detta stadium och 

 längre fram. 



Antagligt är, att oxalatkristallerna vid slemmets uppkomst 

 och utveckling spela en betydande roll, äfven om det ej kun- 

 nat afgöras, hvari denna består. Som Strasburger (13 s. 

 653) m. fl. påpekat, träffas kalciumoxalatet hos växterna, 

 dels kristalliseradt med 6 ekvivalenter vat- 

 ten i kvadratiska systemet, dels kristallise- 

 radt med 2 ekvivalenter vatten, då i klino- 

 rombiska systemet. Det är i de till det 

 senare slaget hörande nålformiga rafiderna, 

 som oxalatet träffas i alla salepslemmets 

 celler. Mig förefaller det, som om den of- 

 Fig. 3. Ung slem- van f ran urs p rim nr Sce n erna omtalade stora 



cell Iran rotkno- . r ° 



lens centrala de- kristallsamlingen hand i hand med slem- 

 lar af Habenana me f s tillväxt mer och mer minskades. Mot 



conopsea (L) 



Benth. (Zeiss en nybildning af en viss mängd slem skulle 

 n] '\- ^ - sålunda möjligen svara en upplösning af en 



viss mängd af oxalatet. Den mängd slem, 

 som kan bildas i hvarje cell, skulle sålunda bestämmas af 

 oxalatmängden. Ingenting talar emellertid mot, att icke nytt 

 kalciumoxalat utifrån åter kan tillföras cellen. Kristallernas 

 snabbare försvinnande i de centrala än i de perifera cellerna 

 skulle förklaras af att utvecklingen af slem i de förra är 

 snabbare och rikligare. Äfven i de älsta centrala slemcel- 

 lerna finnes, enligt hvad Hartwick (3 s. 572) påvisat med 

 polarisationsmikroskop, enstaka eller några få oxalatkristal- 

 ler. Kristallernas mer eller mindre fullständiga försvinnande 

 tyckes sålunda tyda på, att slemcellen nått sin maximala ut- 

 veckling. 



Följer man slemmets vidare utveckling från de ofvan 

 beskrifna stadierna, finner man följande. Genom ökning af 

 slemmet blir cellen hastigt allt större, cellväggarna uttänjas 

 och aflägsnas allt mer från den i cellens centrum liggande 



