KARL JOHANSSON, NYA HIERACIER FRÅN MEDELPAD. 41 



åtminstone snarlika H. constringens Norrl., hvilken dock äfven 

 synes kunna ha gult stift, för så vidt en vid Orsa i Dalarne före- 

 kommande form får räknas dit. Holkarna äro rikt beklädda 

 af långt hvitspetsade hår och strödda, ganska korta glandier 

 samt tydligt brokiga af stjärnludd, som i synnerhet är hopadt 

 i kanterna af långfjällens öfre del. 



Denna form är visserligen icke förut okänd, ty exemplar 

 från Ångermanland äro utdelade i Dahlstedts ofvan citerade 

 exsickat. Men den upptages likväl här, emedan den synes 

 ha sitt förnämsta stamhåll i Medelpad och emedan den där- 

 städes har att uppvisa stor formrikedom. Särskildt vacker är 

 den, då de yttre tätt och regelbundet mångtandade rosettbla- 

 den vid blomningen kvarsitta och då stjälkbladet är parflikadt 

 af smala, likformiga flikar. De å planschen afbildade bladen 

 härleda sig från sådana exemplar. I Faxeälfvens och Moälfvens 

 dalgångar i Ångermanland är den stundom mer torftigt utbildad 

 och de yttre rosettbladen äro oftare vid blomningstiden vissnade. 



Här och där påträffas modifikationer, som afvika antingen 

 genom livescent stift eller genom enstaka — spridda glandier 

 på holkskaften eller genom bägge dessa egendomligheter. Så- 

 dana individ kunna endast med svårighet skiljas från H. con- 

 stringens Norrl., hvilken dock har mörkare, i blågrönt stö- 

 tande bladfärg, bredare holkfjäll, ofta större och bredare stjälk- 

 blad eller också ett litet och starkt veckadt sådant. 



Borgsjö socken: allmän (förf. och Collinder); Torp: fler- 

 städes (förf.); Stöde: allmän (Collinder, Nordlander och förf.); 

 Timrå och Skön: (F. Ringius); Attmar: (Collinder); Sundsvall: 

 N. Stadsberget (Stéenhoff); Holm: Östbyn m. fl. st. (förf.); 

 Liden: Byn, Stockholm m. fl. st. (förf.). 



Sedan ofvanstående skrifvits, har jag af H. Dahlstedt 

 erhållit följande beskrifningar till tre former. Att jag ej 

 själf i det föregående medtagit dessa, beror därpå, att de, 

 ehuru hittills obeskrifna, äro för hieraciologerna bekanta ge- 

 nom Dahlstedts exsickat, samt att de äro särdeles lätt igen- 

 kännliga. Genom deras upptagande här blir emellertid detta 

 arbete relativt fullständigt, i det att af hittills inom Me- 

 delpad iakttagna nya former blott sådana uteslutits, 

 som insamlats i ett fåtal exemplar eller som af andra skäl 

 synts osäkra. 



