KARL JOHANSSON, NYA HIERACIER FRÅN MEDELPAD. 413 



sat dense) glandulosis epilosis. Involucra 8 — 9 mm. longa 

 et 4 — 5 mm. lata atroviridia, basi ovata, glandulis parvis et 

 mediocribris nigris densiusculis obtecta, pilis brevibus nigris 

 paucis v. raris, parum conspicuis v. hinc inde sparsis, longi- 

 oribus obsita. Squamce exteriores sublineares obtusa? mar- 

 gine Jeviter stellatse, interiores e basi latiore lineares obtu- 

 siusculss subacuta?, intima? pauca? acuta? subulatae, 



oranes apice leviter v. vix comosa?, dorso ± obscura? et 

 praßsertim interiores in margine ± pallida?. Calathium luteum 

 subradians c:a 30 mm. latum. Ligula? sat lata? apice glabra?. 

 Pollen deest. Stylus virescens. 



Denna form igenkännes lätt på sina särdeles karaktä- 

 ristiska trubbiga, i spetsen urnupna blad med af vanligen 

 breda, rundade tänder vågig kant. Hos magrare exemplar 

 bli bladen nästan helbräddade eller i synnerhet vid basen 

 vinkliga af de endast antydda tänderna; hos kraftigare exem- 

 plar äro tänderna mera markerade, men rundade. Vid basen 

 af de yttre rosettbladen och stjälkbladen äro de oftast längre 

 och utåt eller nedåt riktade och på de inre liksom på stjälk- 

 bladen ej sällan olikformigt utvecklade och kunna under- 

 stundom alldeles saknas på endera sidan. På mindre kraf- 

 tiga exemplar blir tandningen i synnerhet vid bladbasen sma- 

 lare och spetsigare. De yttre bladen äro oftast korta och 

 breda med rundad eller vanligen tvär till hjärtlik bas. Hos 

 de inre däremot och hos stjälkbladen blir basen mera hop 

 dragen och varierar från tvär till nästan vigglik. Till följd 

 af den på bladets ena sida kraftigare eller ensamt utbildade, 

 ofta nedåt riktade basal tanden blir bladbasen ofta sned. Det 

 nedre stjälkbladet, som oftast är långt skaftadt, är fästadt 

 vid stjälkens nedre tredjedel, sällan närmare basen eller 

 midten. Är endast ett fullt utbildad t stjälkblad förhanden, 

 sitter det vanligen nedom eller vid, sällan ofvan midten. Det 

 öfre stjälkbladet är sällan väl utbildadt, alltid oskaftadt med 

 vigglikt af smalnande bas och endast där försedt med ett par 

 smärre tänder. Vanligen är det mer eller mindre jämnbredt, 

 helbräddadt och braktéliknande. Ofta utgår från dess veck 

 en fåblomstrig gren. 



Inflorescensen karaktäriseras af sina tämligen korta gre- 

 nar, af hvilka de nedre äro rakare, mera uppåtriktade, de 

 öfre mera utstående och bågböjda. Genom de tätt sittande 



