48 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. NtO 1-t. 



uppstigande mellankanter. De nedre stjälkbladen ha samma 

 tandning eller äro ännu tydligare parflikade samt hafva en 

 nästan helbäddad, längre utdragen och skarpare spets. Blom- 

 ställningen är ej väl begränsad, ofta är stjälken grenig ända 

 från basen. Mest karakteristiska äro de korta, bredfjälliga, 

 gulaktigt grönbrokiga holkarna. Mellanfj allen äro ofta öfver 

 2 mm. breda vid basen och hafva då äggrundt lansettlik 

 form, långfjällen, som i spetsen ofta äro intensivt purpurfär- 

 gade, hafva en bredare, ungefär äggrundt lansettlik basaldel 

 och en smalare, kort och vanligen trubbig öfre del; några 

 af de innersta fjällen kunna vara kort och bredt tillspetsade. 

 Alla fjällen hafva ljusare, gulgröna kanter, hvilka hos lång- 

 fjällen äro en half millimeter breda eller däröfver. Bekläd- 

 naden utgöres af strödda eller tämligen täta, korta, gulknap- 

 piga, framåt riktade glandelhår och enstaka eller glesa, korta 

 hår samt strödda eller tämligen täta stjärnhår, hvilka äro 

 nästan jämnt fördelade och sålunda förekomma äfven på lång- 

 fjällens (dock knappt på de innerstas) bleka kanter. 



H. eurycybe Dahlst. är säkerligen mycket nära besläktad 

 med den nu beskrifna formen. Den förra har emellertid ra- 

 kare, spetsigare, mer symmetriskt ställda bladtänder, kortare, 

 nedtill begränsad inflorescens, tämligen tätt sittande glaud- 

 ler på holkskaften, mörkare holk med ej fullt så breda fjäll 

 samt något glesare stjärnhår men talrikare glandier på hol- 

 karna. 



Utbredning inom Medelpad: Stöde socken, Nedansjö (K. 

 Johansson); Timrå, Merlo (F. Ringius), Väfland (K. A. G. 

 C4redin) — öfver allt sparsamt, 



Dessutom känd från Ångermanland: Själevads socken vid 

 Sörlungånger (N. V. Åkerblom) och Hörnäs (K. Johansson); 

 Mo socken, Backe (K. Joh.) — äfven här i allmänhet spar- 

 samt. Vidare i Norge: Hugelien (H. Dahlstedt). 



Rättelse. 



På sid. 2 rad 18 och 20 bör stå indumentum densum och i. sub 

 densum. 



