O. ROB. FRIES, ANTECKNINGAR OM SV. HYMENOMYCETER. 5 



upptagna art. Hittills hos oss endast träffad i Alsikeskogen * 

 vid Uppsala oeli är där ej sällsynt. Vanligen förekommer 

 den mindre form, som i Icones afbildas, men den är äfven 

 funnen betydligt större och elegantare — till punkt och 

 pricka öfverensstämmande med den af Cooke (t. 245) under 

 namn af Arm. jocalis minor af bildade luxierande form. — 

 Sp. sfäriska, 5 ;j.. 



»Armillaria denigrata» är en art, som otvifvelaktigt bör 

 strykas, åtminstone ur svenska floran. Efter min återflytt- 

 ning till Uppsala har jag näml. varit i tillfälle att många 

 gånger återse Pholiota erebia just på samma växeställe, där 

 den s. k. Arm. denigr. anträffades och därifrån figg. i Icones 

 äro aftecknade — hvilket jag för öfrigt ganska väl erinrar 

 mig — och hyser ej minsta tvifvel, att de äro identiska. 

 Olyckligtvis blefvo nog sporerna aldrig undersökta, hvaraf 

 misstaget förklaras. I Hym. Eur. anmärkes: »admodum refert 

 A. erebium» — och märkligt är onekligen, att Stevenson 

 (Brit. Fungi) utan tvekan anför den såsom synonym till 

 PJiol. erebia — och han är förvisso ingen novator rerum! 

 Härmed är ingalunda sagdt, att Persoon's Agar, denigratus 

 (Syn. p. 267), hvars beskrifning i flera afseenden afviker från 

 Fries' art, 2 äfven bör indragas. (Af Quélet upptages Arm. 



1 Denna ganska vidsträckta skog sträcker sig pä andra sidan Fyrisån 

 från Flottsund öster om vägen till Stockholm, mot Bergsbruima och bortåt Vrå 

 järnvägsstationer. Dess närmast landsvägen belägna del utgör en täml. 

 jämn barrskog (mest gran); längre in är den mera kuperad genom berg- 

 knallar och hopade mosstäckta stenblock eller genom stundom ganska 

 djupa kärr, hvarjämte barrträden flerestädes ersättas af björk eller därmed 

 blandas. — Inom mykologien har den fått en viss ryktbarhet, emedan där- 

 städes ett ej ringa antal svamparter blifvit för första gången iakttagna, 

 liksom många sällsynta där återfunnits; några äro t. o. m. icke hittills från 

 något annat ställe kända. Också kallar Fries den silva f ungorum rario- 

 rum feracissima^, och de ojämförligt viktigaste arter, som i denna uppsats 

 afhandlas. hafva därifrån sitt ursprung. Beträffande dess namn är det 

 visserligen strängt taget icke fullt riktigt, ty större delen där af tillhör ej 

 Alsike, utan Danmarks socken och borde egentligen bära namnet Dan- 

 marks allmänning . Emellertid går Alsike socken med en kil förbi Flott- 

 sund nästan ända upp till Pustnäs, och det är på denna relativt mindre 

 del, som rariteterna synas hopat sig och dit vi företrädesvis vid exkursioner 

 ställt våra steg, ehuru visserligen äfven längre in i skogens djup flera 

 vackra fynd blifvit gjorda. Säkert är, att hvarje mykolog, om han under 

 gynnsamt svampar på hösten besöker denna trakt, skall blifva förvånad 

 öfver den svamprikedom, som här möter honom. 



- »Cespitosus subparvus, pileo campannlato nigrescente-umbrino: ma- 

 culis latiusculis obscurioribus : lamellis albido fuligineis, stipite elastico 

 subincurvo: annulo albicante subfugaci. 



Ad truncos rarius occurrit. 



Stipes 3 une. fere longus, 1 — 2 lin. crassus. Pii. 9 ji unc. latus, rigidus, 

 carnosus, annuli reliquiis instructus». 



