B. LIDFORSS, STUD. OFVER ARTBILDNINGEN HOS SL. RUBUS. 7 



nästan raka taggar utan borst och utan skaftade glandier. 

 Bladen äro smala, vigglika, bredast mot spetsen och där 

 hopdragna till en skarpt afsatt udd; serratur jämn och skarp. 

 Blomställning smal, spirlik, med talrika glandier och borst. 

 Kronblad något smalare än hos hufvudarten med en svagt 

 blåröd färgton. Frukter tämligen väl utvecklade. 



Genom turionernas beväpning, bladens form och löf verkets 

 färg afviker denna mutation så starkt från R. polyanthemus, 

 att dess ursprung från sistnämnda art knappast skulle ens 

 gissningsvis ifrågasättas, om formen påträffats vildt växande. 

 Angående dess konstans kan jag lika litet som om de följande 

 formernas lämna några uppgifter, då de utsådda fröna först 

 komma att gro nästa år. 



Rubus polyanthemus Lindeb. Mutation II. 



(Tafl. III, Fig. 4.) 



En robust form med tjocka turioner, och runda, van- 

 ligen kortskaf tade breda blad ; turionernas uddblad ofta nästan 

 cirkelrund t. Serratur tämligen skarp, bladen på öf ver- och 

 undersidan mjukhåriga. Kronblad något bredare än 

 hos hufvudf ormen. Fruktsättning normal. 



Endast ett exemplar erhållet. 



R. polyanthemus Lindeb. Mutation III. 



(Tafl. III, Fig. 7.) 



En småväxt form, dock af allt att döma ingen verklig 

 dvärgform, med starkt håriga, gulgröna turioner, och 

 krökta, gulaktiga taggar. Bladen såväl med hänsyn till sin 

 form som genom sin gulgröna färg och starka hårighet i hög 

 grad erinrande om R. Lindebergii P. J. Müll. var. sericeus 

 F. Aresch., med h vilken den dock icke torde vara identisk. 1 



1 Som ett bevis på, hur starkt de nu afhandlade mutationerna verk- 

 ligen afvika från moderarten kan anföras, att då jag förliden höst förevisade 

 denna form för den framstående Rubuskännaren Rektor Neuman och därvid 

 sporde honom om hans mening, jag erhöll det svaret, att formen tycktes 

 stå midt emellan R. insularis F. Aresch. och R. Lindebergii P. J. Müll. 

 Detta är också fallet med R. sericeus F. Aresch., som troligen är en hybrid 

 mellan dessa arter. På R. polyanthemus tänkte däremot Rektor Neuman 

 icke, och blef helt förvånad, när jag upplyste honom om formens verkliga 

 härkomst. 



