22 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. NtO 16. 



R. csesius L. £ x plicatus Whe. <j>. 



(Tafl- VIII, fig. 1—3.) 



Denna kombination, som i största korthet omnämnts i 

 Studier I, p. 14, äger ett bestämdt intresse därigenom, att 

 den äkta bastarden redan i första generationen är starkt 

 polymorf. Genom befruktning inom pergaminkapslar i det fria 

 1902 erhöllos fem individer, af h vilka två dock sommaren 

 1904 genom misstag af trädgårdspersonalen blefvo bortrensade. 

 Det ena af dessa exemplar utmärkte sig genom sin svaga 

 beväpning, sin ljusa glänsande om R. suberectv.s Anders. 

 erinrande grönska och mycket skarp serratur; det andra på- 

 minte närmast om R. plicatus Whe. Af de tre öfverlef vande 

 har den ena formen mörkt gröna, nästan rombiska blad och 

 rödaktiga, starka, klolikt krökta taggar och låga, rödt an- 

 lupna bågböjda turioner. Formen n:r 2 afviker från den 

 sistnämnda genom bredare blad, mindre taggar och lågt kry- 

 pande turioner — allt karaktärer, som närma den R. cossius L., 

 men öfverensstämmer med n:r 1 genom den rikliga anthocyan- 

 halten i taggar och turioner. Båda dessa former äga normal 

 lifskraft, men ha trots sina fyra år ännu ej uppnått blom- 

 stadiet. — Den tredje formen afviker från de föregående ge- 

 nom högt bågböjda — upprätta turioner, syllika, raka taggar, 

 elliptiskt — rundade, lifligt glänsande rent gröna blad, samt 

 slutligen därigenom att den uppenbarligen lider af en slags 

 konstitutionell förgiftning. Denna yttrar sig dels däri, att 

 de vegetativa grenspetsarne under förkrympning och gulfärg- 

 ning af blad och internodier upphöra att växa och bortdö, 

 hvarefter axillära skott bryta fram längre ned på stammen, 

 hvilka i sin ordning tvina bort under bildning af nya grenar 

 o. s. v., dels däri att de florala skottens blomknoppar på ett 

 visst utvecklingsstadium vissna bort och falla af. Tafl. VIII, 

 Fig. 1 — 3 återger såväl vegetativa som florala skott af denna 

 »ärftligt belastade» bastard. 



Genom befruktning af blommor på samma plicatus-huske, 

 som i föregående fall med casius-ipoWen har senare (1904) er- 

 hållits omkring ett dussin äkta bastarder, som äfven röja en 

 starkt utpräglad polymorfi, men ännu äro för unga för att 

 här kunna göras till föremål för någon närmare beskrifning. 



