32 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. N:0 16. 



I hvarje fall tala de hittills gjorda iakttagelserna för att 

 majoriteten af de svartfru ktiga Rubus-artemab äger förmåga 

 att imitera. Särskildt anmärkningsvärdt är nu det förhål- 

 landet, att flertalet af de muterande arterna äro sådana som 

 sedan länge varit af systematikerna kända och erkända som 

 »goda» arter med stor utbredning, liksom det äfven är från 

 teoretisk synpunkt viktigt, att åtminstone ett par af dessa 

 arter — jag tänker därvid i främsta rummet på R. plicatus 

 Whe. — - icke ens af de mest avancerade hybridfanatici kunna 

 anses vara af hybridärt ursprung. Då det från vissa håll 

 framkastats den förmodan, att de af de Vries erhållna Oeno- 

 thera-mutationerna skulle vara så att säga de sista oskilla- 

 tionerna af en bastardklyfning och Oenothera Lamarckiana 

 själf en »Blendart», uppkommen genom bastardbildning, 1 så 

 kan det vara skäl att erinra om, att en sådan tolkning af 

 t. ex. den af R. plicatus Whe. framgångna mutationen omöj- 

 ligen kan anses tillåtlig, enär R. plicatus med ungefär lika 

 stor eller lika liten rätt som t. ex. Primula veris eller Achillea 

 Millefolium kan tolkas som en »Blendart». 



Hvad mutationskoefficienten beträffar, så är det härvidlag 

 för närvarande knappast möjligt att ange några fullt exakta 

 tal, dels på grund af försöksmaterialets allt för ringa dimen- 

 sioner, dels äfven på den grund, att Rubusfröna gro tämligen 

 ojämnt och endast en del till synes ungefär hälften — under 

 första året. Dock kan man redan nu konstatera, att muta- 

 tionskoefficienten i de flesta fallen öfverstiger 1 % och i vissa 

 fall t. ex. R. polyanthemus med säkerhet uppgår till minst 

 5 °/o, hvilket senare betydligt öfverstiger den af de Vries 

 hos Oenothera Lamarckiana funna mutationskoefficienten (1 

 — 2%). — För knoppmutationerna synes, af allt att döma, 

 mutationskoefficienten ligga vida lägre. 



Mutationernas egenskaper. 



I morfologiskt hänseende finnas alla öfvergångar från så- 

 dana Rubu s-mutationer, hvilka endast afvika från moderplantan 

 genom en karaktär (som kan vara genomgående såväl i det 

 florala som det vegetativa systemet) och till sådana nybild- 

 ningar, hvilka differera genom en hel komplex af nya, mor- 



1 Denna hypotes, som saknar allt faktiskt underlag, har äfven tillbaka- 

 visats af de Vries. 





