36 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. N:0 16. 



omständigheter med hänsyn till ljustillgång, jordmån och 

 fruktighet för att kunna nå sin utveckling. Då de svart- 

 fruktiga Rubi nå sin nordgräns i vårt land — flera af dem 

 redan i Skåne -- är det ej förvånande, att miljön på den 

 skandinaviska halfön ej är gynnsam för uppkomsten af pri- 

 mära Rubusbastarder. Längre söderut t. ex. i nordvästra 

 Tyskland, på sydsidan af Erzgebirge o. s. v. äro däremot 

 primära Rubusbastarder synnerligen vanliga, så att man där 

 till och med kan påträffa vildt växande bastarder mellan så 

 vidt skilda arter som R. idacus L. och R. Schleichen Whe. 

 (Eulau 1898). 



De primära bastardernas egenskaper. 



En granskning af de hittills erhållna bastarderna ger vid 

 handen, att föräldrarnes egenskaper än kunna sammansmälta 

 enligt det homodynama schemat, än däremot förhålla sig 

 heterodynamt, så att den ena karaktären blir dominerande, 

 den andra recessiv. Det förra alternativet synes af allt att 

 döma vara det vanligare, så väl med hänsyn till de olika 

 bastarderna, som med hänsyn till de särskilda karaktärerna. 

 Exempel på heterodynama egenskaper erbjuda t. ex. R. 

 ccesius L. X thyrsoideus Wimm. där blombladens form och färg 

 af R, thyrsoideus är dominerande, vidare R. glandulosus Bell. 

 X ])olyanthe?nus Lindeb., där glandelrikedomen hos R. glan- 

 dulosus är en recessiv karaktär, medan däremot taggarnes 

 form bär prägeln af en kombination efter det homodynama 

 schemat. 



I flertalet af de undersökta fallen har det visat sig, att 

 de primära bastarderna bilda en homogen typ, i det att de 

 hybrida individerna sinsemellan ej förete några nämnvärda 

 olikheter. Detta är förhållandet med t. ex. R. glanäidosus 

 Bell. <£ x polyanthemus Lindeb. $, R. ccesius L. X acumi- 

 natus Lindeb., R. ccesius L. X Baljourianus Blox. o. s. v. 

 Däremot erhåller man af kombinationen R. ccesius L. J 1 X 

 plicatus Whe. 9. en redan i första generationen heterogen 

 bastard, hvars olika individer stundom afvika från hvarandra 

 i så hög grad, att deras gemensamma ursprung aldrig skulle 

 kunnat spåras genom studium af deras morfologiska karak- 

 tärer. Detta förhållande talar för, att bastarderingen här 



