B. LIDFORSS, STUD. ÖFVER ARTBILDNINGEN HOS SL. RUBTJS. 39 



Den i naturen försiggående artbildningen inom 

 släktet Rubus. 



På grund af de experimentella resultat, som meddelats såväl 

 i Studier I p. 35 — 37 som i föreliggande afhandling måste det an- 

 ses som otvifvelaktigt, att det i fria naturen uppstått och 

 alltjämt uppstå nya Rubusarter genom mutation. Däremot 

 inses det lätt nog, att det under vanliga förhållanden är sa 

 godt som omöjligt att studera mutationsförloppet i fria natu- 

 ren, då man med afseende på de vild t växande formernas ur- 

 sprung tillsvidare i regeln är hänvisad till gissningar, som i vissa 

 fall kunna nå en hög grad af sannolikhet, men aldrig kunna 

 få rangen af ett exakt bevismaterial. För min personliga del 

 är jag t. ex. fullkomligt öfvertygad om. att den vildt växande 

 R. par cuius Hülsen, är en mutation af R. villicaulis K.oekl., 

 men så länge man ej varit i tillfälle att bevittna den förra 

 formens uppkomst ur den senare, förblir ju denna öfver- 

 tygelse en hypotes. 



Härtill kommer en annan omständighet. Träffar Aoristen 

 i naturen en nyss bildad mutation, som alltså endast upp- 

 träder i ett eller ett par enstaka individ, så betraktar han. 

 denna form, därest han ej vill gälla för en »artpulverisatör», 

 som en »tillfällig formförändring», en kuriositet, som han möj- 

 ligen införlifvar med sitt privatherbarium, men för öfrigt ej 

 skänker någon uppmärksamhet. Är mutationen däremot af 

 något äldre datum och har den hunnit sprida sig, så tages 

 den utan vidare som ett längesedan fullbordadt faktum d. v. s. 

 som en för vetenskapen, men icke för naturen ny art, hvars 

 morfologiska egenskaper man samvetsgrannt registrerar, 

 men angående hvars ursprung man ej bryr sitt hufvud. Häri 

 ligger utan tvifvel — till en del åtminstone — förklaringen 

 till det förhållandet att f loristikens målsmän hittills haft sa 

 godt som ingenting att andraga med hänsyn till nya formers 

 uppkomst genom mutation. 



Hvad särskildt den svenska Rubusüoran. så bör man ej 

 glömma, att den af de svenska Rubusarterna, som visat den 

 största mutationsförmågan, nämligen R. polyanthemus Lindeb. 

 på den skandinaviska halfön endast förekommer på sydsidan 

 af Kullaberg och på en inskränkt lokal vid Söderåsen. Under 

 sådana omständigheter kan man knappast vänta att arten 



