26 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. N:0 18. 



ridia ± olivacea 5,5 — 6,5 mm. lata et 12 — 13 mm. longa basi 

 ± turbinata. Squamoe subtriangulares, exteriores angustae 

 longiusculse ± laxse densiuscule stellata?, superiores usque a 

 basi in apicem sat angustum obtusiusculum — acutum ätten uatae, 

 sparsim stellatse, marginibus sordide virescentes; omnes pilis 

 mediocribus patentibus v. sursum curvatis sparsis — densius- 

 culis iisdem abortivis valde crassis nigris brevibus immixtis, 

 glandulis minutissimis solitariis — nullis obtectse, apice leviter 

 coinosae. Calaihium luteum 30 — 40 mm. latum radians. Sty- 

 lus obscurus. 



Till habitus utprägladt ccesiu?n-a,Ttad med lågväxt, ofta 

 grenig stjälk och nästan upprätta 1 — 2-blommiga vippgrenar 

 samt ljusa, glaucescenta blad. Bladen äro spetsiga, m. e. m. 

 vågiga med skarp och framåtriktad grund tandning; rosett- 

 bladen långa, m. e. m. lansettlika, de jämförelsevis talrika 

 -stjälkbladen äro mycket mindre och öfvergå småningom i 

 bractéer. De gråaktiga, mot det upptill något plattade och 

 vidgade skaftet afsmalnande holkarna äro klädda af tämligen 

 tätt strödda stjärnhår och strödda hår, men ha inga eller 

 knappt märkbara glandier. Holkfjällen äro af den triangulära 

 typen, och långfjällen afsmalna jämnt mot den föga hvassa 

 spetsen. Kalatiet växlar i storlek; hos exemplar, som insam- 

 lades sommaren 1904 var det omkring 40 mm. i diameter, 

 men följande år befanns det på en närbelägen likartad växt- 

 plats vara 30 a 35 mm. Blomfärgen är icke ljusgul, såsom 

 kunde väntas af en form med ccpsium-hahitua, utan öfver- 

 ensstämmer mer med den hos vulgatiformia vanliga. 



Denna form har någon likhet med H. miramarense Almqu., 

 men kan på grund af hårlösa holkskaft och nästan glandel- 

 fria holkar, triangulära holkfjäll m. m. ej hänföras till form- 

 gruppen Iceticolor. Den är kanske närmare besläktad med 

 H. submetaliceps Dahlst. (Bidr. III; Herb. Hier. Scand. IV: 13), 

 men väl skild genom bredare, ljusare, ej fläckiga blad, upp- 

 till hårlös stjälk, långt akladium, något kortare holk m. m. 

 Slutligen bör nämnas, att bladskaftet genom sin icke obe- 

 tydligt utvidgade bas omfattar stjälken, stundom till halfva 

 dess omkrets, i likhet med förhållandet hos H. semidovrensia 

 Almqu. 



Västerbotten. Boden: på en igensådd åker; Älfsbyn. — 

 Måttl.— talr. 



