K. JOHANSSON, ANTECKNINGAR FR. HIERACIE-EXKURSIONER. 29 



subtriangulares, marginibus floccis paucis fere inconspicuis 

 adspersae, superiores magis lanceolatae obtusuke — acuta? mar- 

 ginibus conspicue dilutis — albescentibus rare— sparsim stella- 

 tis, apice leviter comosae, omnes glandulis vulgo nigris medio- 

 cribus crebris obteetae. Calathium luteum c:a 35 mm. latum 

 radians. Ligula? apice glabra?. Stylus obscurus. 



I sin typiska gestalt lätt igenkänd på nästan rent gröna, 

 rikt håriga, tämligen breda, djupt och glest tandade eller 

 flikade blad; särskildt äro de mellersta stjälkbladen ofta fli- 

 kade halfvägs till medelnerven genom två eller tre raka eller 

 något utböjda, sällan skärformigt framåtk rökta tänder. Hol- 

 karna hafva äggrund basaldel med hårdt tilltryckta fjäll, och 

 basen öfvergår medels s-formigt krökta konturer i det upp- 

 till något förtjockade skaftet: till färgen äro de nedtill nästan 

 svarta, men upptill i följd af långfjällens ljusa kanter m. e. 

 m. brokiga. På dessa kanter förekomma i allmänhet hos 

 exemplar från Jämtland och Härjedalen, h vilka legat till 

 grund för ofvanstående heskrifning, blott strödda stjärnhår, 

 hvilka dessutom i följd af den ljusa bakgrunden äro föga 

 synliga, och koman i holkfjällens spets är svagt utbildad 

 eller nästan omärklig, men sträcker sig likväl något nedåt 

 kanterna och kan till och med förena sig med den otydliga 

 luddranden. Vid Glöte i Härjedalen förekommer (enl. H. 

 Dahlstedt in litt.) en ytterlighetsform med mer skarpspet- 

 sade holkfjäll, som nästan sakna både luddrand och koma. I 

 samma riktning utbildade former tillhörande fjällfloran fin- 

 nas vid Åre (enligt expl. af A. Magnusson). De utgöra form- 

 seriens yttersta spets åt ena hållet. 



Men på de exemplar, som jag insamlat i kustprovinserna, 

 hafva långfjällen en ganska tydlig luddrand, som ytterligare 

 förstärkes af den breda, nedlöpande koman. Sådana former 

 bli därigenom stundom ganska lika H. oblaqueatum K. Joh., 

 hvilken då hufvudsak ligen skiljes genom smalare blad och 

 längre holkar med i genomskärning rakare kanter. Hos de 

 nämnda låglandsformerna tendera bladen att bli mer mång- 

 tandade, hvarvid alla tänderna, äfven de på bladskaftet ned- 

 stigande, bli kortare och oftare framåtkrökta. På samma gång 

 bli holkfjällen trubbigare, mindre mörka både i följd af fjällens 

 mer grönaktiga och grundfärg och i följd af glandiernas m. 

 e. m. gulaktiga knappar. I denna riktning äro exemplaren 



