34 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. N:0 18. 



Anthela paniculata sat Jaxa ramis rare pilosis et gland u- 

 losis acladiurn 1—3 cm. longum superantibus. Pedicelli et 

 acladium glandulis parvis sparsis — densinsculis pilisque soli- 

 tarns — raris (v. in acladio interdum sparsis) obtecti, leviter 

 — densius subtomentelli. Involucra obscure viridia paullulum 

 canescentia inconspicue variegata 5,5 — 6 mm. lata et 10 — 11 

 mm. longa, tubo late ovato. Squamce subangustae, exteriores 

 ± lineares subacuta^ v. obtusulse, intermedia? et superiores 

 sublanceolata? obtusiuscul«, interiores interdum in apicem 

 subacutum subito contract«, omnes glandulis parvis obscuris 

 densis, pilis sat brevibus — mediocribus apice canescentibus 

 sparsis (v. densiusculis) floccisque in dorso solitariis obtectöe> 

 apice leviter comatse, exteriores et intermedise stria angusta 

 + interrupta floccorum ± inconspicue limbatae. Calathium 

 luteum 35 — 40 mm. latum. Stylus obscurus. 



De mellersta och inre rosettbladen äro m. e. m. smalt 

 aflånga — smalt lansettlika, utdragna i en lång, men ofta 

 af trubbad spets, i den vågiga kanten försedda med ett fåtal 

 långt åtskilda, olikformiga, starkt utstående tänder eller smala 

 flikar. Stjälkbladen äro kortare, m. e. m. äggrundt lansett- 

 lika, spetsiga, utrustade med mer tätt ställda, smärre, spet 

 siga, ofta vridna tänder. Det nedre stjälkbladet uppbäres 

 af ett smalt vingkantadt, långt och tätt hårigt, vid basen 

 något litet stjälkomfattande skaft. Holkarna påminna om 

 dem hos H. semidovrense Elfstr., men hafva kortare fjäll 

 med intet eller ringa ludd mot spetsen af långfjällen samt 

 betydligt kortare och äfven glesare hårbeklädnad. 



Exemplar från Själevads socken af vika något genom ännu 

 kortare och mörkare holk med glesare ludd och hår. Den 

 närmar sig i flera afseenden H. amorphophyllum, men skiljes 

 genom bladens glesare och djupare tandning, ljusare, mer 

 håriga holkar, mindre trubbiga holkfjäll m. m. 



Af det sagda framgår t3^dligt, att H. confragifolium ten- 

 derar starkt mot semidovrensia Almqu. I högre eller lägre 

 grad gäller detsamma emellertid om många andra vidgati- 

 formia i nordligaste Sverige. Särskildt bar bladskaftets bas 

 benägenhet att utvidga sig och bli m. e. m. omfattande. 

 Någon skarp gräns mellan semidovrensia och vulgatiformia i 

 dessa trakter kan därför ej uppdragas, likasom silvaticijormio, 

 och semidovrensia synas sammanflyta i Jämtland. 



