40 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND (j. N:0 18. 



stellati, sub involucro incrassati et albotomentosi. Involucra 

 nigrescentia subnitida 6 — 7 mm. lata et 12—13 mm. longa 

 basi breviter obconica in pedicellum abeuntia. Squamce tri- 

 angulares apice ± läxas, exteriores breves obtusae et interme- 

 dias obtusiusculaa apice brevissime subcomatae, in dorso floccis 

 minutis solitariis — raris adspersse, superiores in apicem efloc- 

 cosum longum sat acutum sensim angustatae, omnes glandulis 

 parvis nigris sparsis pilisque brevibus sat raris obsitae. Cala- 

 thium luteum 35 — 40 mm. latum. Stylus obscurus. 



En habituell t egendomlig form, hvars stam vanligen från 

 midten upplöses i en mängd smala och långa, föga utstående 

 grenar, och som är försedd med rätt talrika rosettblad, ett 

 eller två väl utvecklade stjälkblad nära basen samt några 

 små och långt åtskilda i braktéer hastigt öfvergående blad 

 på stjälkens mellersta och öfre del. Enkla hår förekomma 

 enstaka på bladens skaft, undersidans medelnerv och i kan- 

 terna; i öfrigt saknas hår och glandier vanligen fullständigt 

 på stjälk och blad. Stjärnhår finnas alltid, på stjälken strödda, 

 på bladens undersida spridda och på dess öfversida ännu 

 glesare. Bladen ha nära nog samma form som hos H. dimi- 

 nutijorme K. Joh., men äro spetsigare; tänderna äro på de 

 flesta rosettbladen mycket små och utspärrade, på stjälkbla- 

 den skarpare och mer framåtkrökta särdeles hos de öfre bla- 

 den. Att på grund af denna likhet med H. dirninutiforme 

 föra den nu beskrifna formen till gruppen sparsifolia finnes 

 ej nog skäl. Afven holkarna tala däremot trots storleken 

 och fjällens bredd. Holkfjällen hafva triangulär form sär- 

 skildt hos de i en utdragen, men ej synnerligen hvass spets 

 afsmalnande långfjällen; de yttre fjällen äro dock trubbiga. 

 Holken är glänsande grönsvart med glest spridda stjärnhår 

 på sin nedre hälft samt öfver allt klädd med strödda, korta 

 glandier och glesare korta hår. Den fjälliga holkbasen öfver- 

 går hastigt i de upptill vidgade och af fint ludd hvitaktiga 

 skaften, hvilka i öfrigt liksom grenarna hafva strödda — tä- 

 tare stjärnhår, men sakna enkla hår och glandier. 



Jag hänför sålunda denna form till vidgatiformia Dahlst., 

 bland hvilka den kommer närmast H. gothicum (coll.). I af- 

 seende på holkens utseende är den ej olik H. placolepis K. 

 Joh., men den skiljes från denna genom långt utdragna holk- 



