42 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 6. NIO 18. 



oblong« obtusiusculae— obtusse, superiores sublanceolatse ob- 

 tusae; exteriores et intermedia? margin ibus floccis densiusculis 

 striam angustissimam conspicuam formantibus limbatse, in 

 dorso fere efloccosse, superiores marginibus fere nudse, omnes 

 apice brevissime et inconspicue comatula?, ceterum glandulis 

 parvis ssepe ± cerinis densis punctillatae interdum pilis brevi- 

 bus totis nigris solitariis obsita?. Calaihium sat parvum lu- 

 teum. Stylus obscurus. 



På grund af holkarnas byggnad och de nedre stjälkbla- 

 dens upptill bredt, vid midten smalt vingade och vid basen 

 utvidgade och något litet omfattande skaft bör denna form 

 hänföras till H. semidovrensia Almqu. Den utmärker sig för 

 öfrigt genom mot kanterna m. e. m. vågiga blad med tätt- 

 sittande små och spetsiga, framåtriktade, ofta vridna tänder; 

 rosettbladen äro vid blomningen vanligen 2 — 4, de yttre äro 

 mot ändarna afrundade eller vid basen ganska tvära, till 

 formen bredt elliptiska — äggrunda, de inre äggrund t eller 

 n. rutformigt lansettlika med kort vigglikt afsmalnande och 

 m. e. m. bredt nedlöpande bas. Holkarna hafva kort, koniskt 

 äggrund pip och tämligen tvär, men ej bred bas, som är 

 knölig af ett eller annat köttigt fjäll. Holkfjällen äro fåtaliga, 

 trubbiga, grönaktigt brunsvarta, upptill mindre mörka, de 

 yttre och mellersta kantade af en tydlig, men mycket smal 

 luddrand; för öfrigt äro alla klädda af tättsittande ganska 

 korta, svarta, men i yngre stadium gulknappiga glandelhår, 

 hvarigenom holken upptill synes tätt gulpunkterad, samt 

 ofta af enstaka korta, svarta hår eller rudimentära glandier. 



Denna beskrifning har jag anpassat efter exemplar från 

 Härjedalen (Dahlst. Herb. Hier. 1. c), hvilka af Dahlstedt 

 identifieras med de ångermanländska. 1 De senare af vika ha- 

 bituellt icke så obetydligt genom smalare, men trubbigare, 

 mer vågiga, tätare tandade, mot basen mer afsmalnande blad, 

 bland hvilka rosettbladen ha mindre tydligt nedlöpande skifva; 

 genom ännu trubbigare holkfjäll och särskildt på primärhol- 

 ken talrikare rudimentära (hårlika) glandier. Men de all- 

 männa dragen hos bägge formerna äro mycket öfverensstäm- 

 mande. Olikheterna kunna bero på olika ståndorter, i Härje- 



1 Angående släktskap i öfrigt jfr S. O. F. Omang, Hieraciologiske 

 undersögelser i Norge I p. 246. Den där beskrifna H. leucotrigonum räk- 

 nas emellertid till Prenanthoidea Lbg. 



