GERTZ, ANTHOCYANBILDNING I BLAD VID SOCKERKULTUR. 13 
kelse producerats rikligt i mesofyllets celler, men därjämte 
förefanns i förhållandevis icke obetydliga mängder nämnda 
substans i flera epidermisceller; klyföppningarna som vanligt 
med kraftigt utbildade stärkelsekorn. 
Vid pröfning på garfämne visade sig öfre och undre epi- 
dermis, äfvensom flertalet perifera palissad- och svampparen- 
kymeeller samt vissa celler i mesofyllets midt, exempelvis 
kärlknippeslidorna, synnerligen garfämnerika. Slutcellerna, som 
här uppträda på bladets båda sidor, helt fria från denna 
substans eller föra densamma i särdeles ringa mängd. 
Till jämförelse må här anföras en försöksserie, som gjor- 
des med bladdelar af normalt färgade Rumex domesticus-in- 
divid. Resultaten utföllo i fullkomlig öfverensstämmelse med 
de ofvan anförda. Kraftig rodnad inträdde, och äfven i detta 
fall utbildades anthocyan företrädesvis i epidermis med un- 
dantag af klyföppningarna. I föga betydande mängd före- 
fanns denna substans i vissa celler af mesofyllet, där likväl 
kloroplastfria celler kring gröfre nerver voro mera kraftigt 
anthocyanförande.! 
Cellerna i mesofyll och epidermis hade i kulturerna pro- 
ducerat stärkelse. Utbredningen och lokalisationen af garf- 
ämnen var i det stora hela densamma som i motsvarande 
försök med albikata bladdelar. 
Analoga iakttagelser har PALLADIN (II, 391) kunnat göra 
å bladen af en närstående art, Rumex Patientia L. Han 
omnämner nämligen tvenne serier af kulturförsök, vid hvilka 
anthocyanbildning inträdde, när bladdelar af anförda växt 
voro hänvisade till sockernäring. 
»Am 17. Mai (1908) wurden junge Blatter von Rumex 
Patientia in zwei gleiche Portionen geteilt, in kleine Stiicke 
zerschnitten und in zwei flachen Schalen auf 20 proz. Saccha- 
roselösungen gelegt. Die eine Portion wurde in Dunkelheit, 
die andere im Lichte aufbewahrt. Nach 7 Tagen waren die 
Blätter der Lichtportion bedeutend roter als die in Dunkel- 
heit aufbewahrten .. .» 
»Am 14. Mai wurden junge Blätter von Rumex Patientia 
"I mina tidigare anthocyanundersókningar (GERTz, I, 115—120) har 
jag ägnat Rumez-arterna en utförlig redogörelse, till hvilken jag här får 
hänvisa särskildt med hänsyn till den något växlande lokalisation, som ut- 
märker den periodiska anthocyanbildningen i bladen. 
