GERTZ, ANTHOCYANBILDNING I BLAD VID SOCKERKULTUR. 17 
tidigare arbete (GERTZ, I, 401, 402) anfört beträffande denna 
växt. 
Stärkelse uppträdde icke i epidermis, men såväl i palis- 
sad- som svampväfnadsceller, framför allt i svampparenky- 
mets trabekler. Stomata på bägge bladsidorna rika på stär- 
kelseinnehåll. 
Kraftig garfämnereaktion visade öfre och undre epider- 
mis, svampväfnadens balkverk och kärlknippeslidorna, äfven- 
som öfversta palissadlagret. Slutcellerna högst obetydligt 
garfämneförande och håren fullkomligt fria från denna substans. 
Plantago major L. 
Vid kultur i 10 °/o-ig rérsockerlésning rodnade bladstyc- 
kena kraftigt från kanterna inåt. Anthocyan, som här bil- 
dades uteslutande i epidermis, fanns i särskildt rikliga mäng- 
der i den morfologiska undersidan, hvilken liksom vid förut 
anförda försök var vänd uppåt. Klyföppningarna, som före- 
komma å båda bladsidorna, voro jämte hårens celler an- 
thocyanfria.! 
Kraftig garfämnereaktion med homogen utfällning gafvo 
öfre och undre epidermis samt kärlknippeslidornas celler. Pre- 
eipitering af garfämne i form af bollar eller korn visade meso- 
fyllets celler. Slutceller och här garfämnefria. 
Vid undersökning på stärkelse iakttogos starkelsekorn 
massvis i hela mesofyllet, hvars celler befunnos rent af full- 
proppade med nämnda substans. Äfven hade stärkelse i 
icke obetydliga mängder utbildats i flertalet epidermisceller, 
där på flera ställen kraftiga, om oxalatdruser erinrande stär- 
kelsekorn kunde iakttagas. Fullt fria från stärkelse voro 
endast hårens celler. 
A bladen af Plantago major lyckas det synnerligen lätt att 
genom förstöring af det ledande systemet framkalla anthocyan- 
bildning. Redan få dygn, efter det att kärlknippena brutits eller 
afskurits, börjar nämligen en liflig rodnad att inträda å det 
apikala bladfältet, och efter en veckas tid befinnes hela denna 
! Nästan undantagslöst är anthocyan inom familjen Plantaginaceae 
epidermalt lokaliseradt Förutom hos de fem Plantago-arter, h vilkas antho- 
cyanfärgning jag i mitt tidigare arbete ägnat en utförlig redogörelse 
(Gertz, I, 381, 382), finnes samma dominerande anthocyanlokalisation före- 
trädd i bladen af följande arter: Plantago maxima Jacq., carnosa R. Br., 
purpurascens NUTT., media L., kamtschatica Cuam., nitida Hort. och saza- 
tilis M. B. jämte Litorella lacustris L. Vid särskildt ymnig utbildning spri- 
der sig pigmentet stundom till angränsande grundparenkymceller, hvilket 
jag iakttagit hos t. ex. Plantago media och purpurascens. 
Arkiv für botanik. Band 11. N:o 6. 2 
